JAKARTA, INDONEZIJA 24. RUJNA 2003.
Žao mi je zbog vašeg ručka.
U redu je.
Taman sam završila.
Oprostite, gospodine.
Jesam li počinila zločin?
Ne, naravno da ne.
Imate li pravu osobu?
Vi ste Ibu Ratna.
Profesorica mikologije
na Sveučilištu Indonezije.
Imamo pravu osobu.
Ibu Ratna, molim vas da pogledate pripremljeni uzorak.
Možda primijetite...
Sama će doći do zaključka.
Ovo je ophiocordyceps.
Zašto ste koristili klorazol za pripremu stakalca?
Takva se priprema koristi za uzorke dobivene od ljudi.
Kordiceps ne može preživjeti u ljudima.
Ako vam pozli,
molim vas da brzo izađete.
Na dnu njezine lijeve noge.
Je li ovo ljudski ugriz?
Kada se ovo dogodilo?
Prije otprilike 30 sati.
Gdje?
U tvornici brašna i žitarica u gradu.
Savršeni supstrat.
I zatim?
Normalna žena, odjednom nasilna.
Napala je četiri kolege, ugrizla troje.
Zaključali su je u kupaonicu, došla je policija...
pokušala ih je napasti i ubili su je.
Što se dogodilo ljudima koje je ugrizla?
Odveli su ih na promatranje.
Nekoliko sati kasnije...
sukladno proceduri postalo je nužno...
ubiti ih.
Tko ju je ugrizao?
Ne znamo.
Dakle, tko god bio, još je vani.
Nedostaju li neki drugi radnici?
Njih četrnaest.
Ibu Ratna,
doveli smo vas ovamo da nam pomognete spriječiti širenje.
Trebamo cjepivo
ili lijek.
Čitav život proučavam ove stvari.
Zato vas molim da pažljivo slušate.
Ne postoji lijek.
Ne postoji cjepivo.
Što ćemo onda?
Bombardirati.
Počnite bombardirati.
Bombardirajte ovaj grad...
I sve u njemu.
Ispričavam se.
Može li me netko odvesti kući?
Htjela bih biti sa svojom obitelji.
'Jutro.
Izgledam li zaraženo?
Pokaži nam ruku.
Ne pogoršava se, zar ne?
U gradu smo, kako to da nas ne napadaju?
- Ne brini za to. - Ali brinem.
Što je Marlene planirala sa zaraženom klinkom?
Nisam zaražena.
Pronašla me nakon ugriza.
- I nije te upucala? - Očito nije.
Zatvorila me i provodila testove da vidi
jesam li bolesna.
Kakve testove?
Moram piškiti.
Kakve testove?
Brojala bih do deset i ispružila ruku
i držala je tako.
Mislim da ih se dojmila
činjenica da se nisam pretvorila u jebeno čudovište.
Mogu li, molim vas?
Dobro.
Naći ćeš mjesta tamo iza.
I, evo.
Otrgni koju stranicu.
Neće biti ništa strašno unutra?
- Samo ti. - Smiješno.
Slomljena je.
Možda samo napukla.
Brzo će zacijeliti.
- Izdržala je jebenu noć. - Nema veze.
Dogodit će se prije ili kasnije.
Još smo blizu zida. Vratit ćemo je natrag
i drugačije nabaviti akumulator.
Ovo nam je najbolja prilika.
Ako je vratimo, netko će joj vidjeti ruku.
Skenirat će je.
- Zatim će je ubiti. - Radije oni nego mi.
Prestani pričati
kao da je čeka nekakav život.
Jesi li gladna?
Možeš dobiti malo našeg.
Hvala. Marlene mi je dala moje.
Je li to piletina?
Da.
Marlene kaže da je od krijumčara.
Očigledno ne vas.
- Hej. - Zašto...
Zašto si toliko važna Marlene?
I ne laži mi.
Ili ćemo te vratiti.
Ako me vratite, nemate akumulator.
Čula si to?
Onda si čula i da te on želi upucati.
Razgovarat ću s tobom kao da si odrasla.
U redu?
Joel i ja nismo dobri ljudi.
Radimo ovo za sebe.
Jer ti očito nešto vrijediš.
Ali ne znamo koliko vrijediš jer ne znamo što imamo.
Zato mi odgovori.
Ne smijem nikome reći,
a sad govorim prvim ljudima...
Negdje na zapadu postoji kamp Krijesnica.
S liječnicima. Koji rade na lijeku.
Čuo sam ovo već.
Što god mi se dogodilo
- ključ je... - za cjepivo.
O tome se radi?
Čuli smo to milijun puta.
Cjepiva, čudesni lijekovi. Ništa ne upali.
Jebi se. Ne želim ovo.
Ni ja ni ti.
Ovo neće dobro završiti, Tess.
Moramo se vratiti.
Završimo to.
Nema veze je li ona to što Krijesnice kažu ili nije.
Ako oni vjeruju da jest,
onda... Dobit ćemo što želimo.
Ako se samo trzne...
Nemoj.
Dobro.
Dobro?
Dobro.
Puška za mene?
- Nikako. - Ne.
Isuse, dobro.
Gađat ću ih jebenim sendvičem.
Čisto je.
Da.
Drugačije je danju, zar ne?
Moramo krenuti.
Ovo je kao sjebani mjesec.
Ovdje su bombardirali?
Da.
Gađali su većinu velikih gradova.
Morali su nekako usporiti širenje.
Ovdje je upalilo, ali na većini mjesta nije.
Vladina zgrada je ondje.
Desetak minuta da možemo ravno.
- Onda... - Duži ili kraći put?
Pa, ili duži put ili „jebeno ćemo umrijeti” put.
Ja glasam za duži.
Na temelju tih minimalnih informacija.
Moramo prvo provjeriti iz hotela.
U redu.
Gdje su više, jebote?
Znat ćeš kad budu blizu.
Prošli put nisam znala.
Kako su te ugrizli?
Znaš stari trgovački centar?
Onaj zatvoren pribijenim daskama u koji nitko ne bi smio ući?
Taj?
Štogod. Ušuljala sam se.
Htjela sam vidjeti kako je.
Mislila sam da nema ničega.
Odjednom se jedan pojavio niotkuda.
Mislila sam da sam pobjegla...
Samo ti si bila unutra? Sama?
Da.
Koliko imaš godina?
Četrnaest.
Mislim, imaš muda, stara.
Hvala.
Nitko te neće tražiti, je li?
Mama, tata, momak?
Siroče sam
i ne.
Svi kažu da je otvoreni grad ludnica.
Rojevi zaraženih trče na sve strane.
Nije baš tako.
Ljudi vole pričati priče.
Dakle, ne postoje super-zaraženi koji te pogode sporama gljiva?
Kvragu, nadam se da ne.
Ili oni s raspuknutim glavama koji vide u mraku kao šišmiši?
Što je to bilo?
Nastavimo se kretati.
Ma šališ se.
Jeste li odsjeli ovdje?
Ne. Nemamo mi za to.
Kako znaš što je ovo?
Jesi li čuo za knjige?
Čekaj, idemo unutra?
Da, moramo do stubišta na drugoj strani.
Pa, ja ne znam plivati.
Zbilja?
Misliš da imamo bazene u karanteni?
Ne, pametnjakovićko, mislim...
Ne znam kako sam to trebala znati.
Ovo je tako odvratno.
Gle ovo.
Ding ding!
Da, gospodine. Vaš najbolji apartman, molim.
Da, gospođo. Da vam ponesem prtljagu?
Da, gospođo. Odmah, gospođo.
Čudna si ti klinka.
Ti si čudan klinac.
Jebemti!
Oprosti.
Jesi li dobro?
Da.
Jebeno fantastično.
Jebote. Kvragu.
Nije toliko strašno.
Penji se ti deset katova s našim koljenima.
Kad se to jebeno dogodilo?
Možda ta?
Ne.
Dobro. Možda se mogu popeti tamo.
Otići okolo i otvoriti iznutra.
Ne. Ja sam najmanja.
Meni će biti lakše proći.
Ali ako ti umreš, ništa ne dobijemo. Ostani.
Pomozi mi.
Jesi li dobro?
Da.
Sve je malo u neredu, trebat ću koju minutu.
Lijep nož.
Gdje si to naučila?
U cirkusu.
Odakle si?
Iz Teksasa.
A Tess?
Iz Detroita. To je u Michiganu.
Idem u školu. Znam za Detroit.
Onda, vas dvoje ste...
Dalje.
- Kako si dospio u Boston? - Dalje.
Dosta pitanja o meni.
Koliko dugo zaraženi žive?
Mislio sam da ideš u školu.
Zbilja je loša.
Neki izdrže mjesec ili dva.
Ali ima i drugih koji hodaju već 20 godina.
Jesi li ubio kojeg?
Da, ubio sam ih mnogo.
Je li bilo teško?
Znati da su nekad bili ljudi?
Ponekad.
A što s onim tipom sinoć?
Spusti pušku, Joele.
Što sad?
Tako ih je puno.
Prošli put kad smo bili tu još su bili u zgradi.
Ljudi su prolazili u potrazi za karantenom.
Ulazili, tražili sklonište
i tako osvajaju sve više grada. Malo po malo, godinu za godinom.
Povezani su.
Itekako.
Gljive rastu i pod zemljom.
Duga vlakna, poput žica, neka duža od kilometra.
Negdje staneš na komadić kordicepsa,
možeš probuditi desetak zaraženih negdje drugdje.
Sad znaju gdje si i sad dolaze.
Mogu te rastrgati, na to nisi imuna.
Shvaćaš?
Važno je.
Pokušavam te održati na životu.
Onda ne idemo tim putem.
Ne.
Što ćemo onda?
Kraći put?
Muzej.
Mora da me zajebavaš.
Pa, postoji put preko zadnjeg kata.
Pa da, onda dobro.
- Stalno smo išli onuda. - Dobro.
- Pa, bilo je dobro. - Izvrsno.
Suho kao barut.
Možda su napokon svi mrtvi unutra.
Čovječe.
Marlene ti je spakirala jednu ili samo sendviče?
Da.
Dobro, još osnovnih pravila.
Idemo polako.
Naiđeš na nešto, stani iza nas
i ostani ondje, jasno?
Da.
Imam slobodnu ruku.
Čestitam.
BOSTONSKI MUZEJ DOBRO DOŠLI
SUVENIRNICA OTVORENA DOBRODOŠLI
Reš pečeni.
Napokon, malo jebene sreće.
Mislim da smo odmah trebali ovuda.
Kvragu.
Koji je vrag to napravio?
Možda...
Možda je napadnut vani
pa je puzao kroz vrata.
Vrata su otvorena. Možda je on.
Ništa ne čujem.
Koga biste čuli?
To je napravio zaraženi?
Jer mene je jedan napao, ali nije bilo tako.
U redu, od sad nadalje
šutimo.
Nismo tihi nego nečujni.
- Pa... - Bez pitanja.
Samo poslušaj.
DVORANA NEOVISNOSTI
Ne vide, ali čuju.
Bježi!
Jesi li dobro?
Uganula gležanj, ali...
Da.
Jesi li dobro?
Pa, nisam se usrala u gaće, pa
Jebeno se šališ?
Mislim, ako se nekome moralo dogoditi...
Hej, brišimo odavde.
Omotaj si ruku.
Hvala.
Tamo?
Znam, izgleda strašno...
Ono je bilo strašno.
Ovo je drvo.
Samo čekaj tamo.
Daj nam minutu.
Vjerojatno ih ima još.
Onda ćemo ih riješiti.
Mogu.
Što s malom?
Možda prvi ugriz nije djelovao, ali što s drugim?
Raduj se dobrim vijestima.
Može?
Možeš li bar jednom vjerovati u pobjedu?
Samo idi. I pazi na nju.
Je li ispunilo očekivanja?
Još odlučujem.
Ali pogled je nevjerojatan.
Hajde. Krenimo prije mraka.
Gdje su, dovraga?
Ostani iza.
Joele?
Koji se vrag događa?
Ne znam.
Ušli su unutra.
- Hajde! - Tess.
Tess!
Jebote.
Isuse.
U redu.
Mislim, mora postojati jebeni radio ili nešto, zar ne?
Tko ih je ubio? FEDRA?
Ne.
Jednog su ugrizli.
Zdravi protiv bolesnih. Svi su izgubili. Tess.
Što to radiš?
Kamo je Marlene rekla da te vodi?
Ellie?
Ne znam, na zapad.
Samo na zapad. Kvragu.
Dobro, mislim, jedan od njih mora imati kartu sa sobom, zar ne?
Joele? Može pomoć?
Ne!
Tess, gotovo je.
Idemo doma.
To nije moj jebeni dom!
Ja ostajem.
Mislim,
morali smo kad-tad ostati bez sreće.
Jebote.
Zaražena je.
Pokaži mi.
Joele...
Ups, zar ne?
Skini zavoj.
Gledaj.
Joele.
Ovo je stvarno.
Joele, jebeno je stvarna.
Morate k Billu i Franku.
- Ne. - Oni će je preuzeti.
Sve će riješiti.
Ne. Ne mogu. Oni je neće uzeti.
Hoće. Hoće jer ćeš ih uvjeriti. Hoćeš.
Nikad ništa ne tražim. Ni da misliš što i ja,
- ni da... - Ne.
Začepi. Nemam vremena.
Ovo ti je prilika.
Odvedi je tamo.
Drži je na životu.
I sve ćeš ispraviti.
Sva sranja koja smo radili.
Molim te, reci da. Molim te.
Jebemti!
- Koliko? - Svi.
Možda minutu.
Što to radiš?
Pazim da vas ne prate.
Joele.
Spasi koga možeš.
Ne!
Nećemo je ostaviti!
Miči se s mene, gade!
Moramo se vratiti po nju.
Prijevod titlova: Saša Radoš Jagešić