Vi är så glad att ni är vår första publik sedan återföreningen.
Vi har inte kunnat spela ihop på väldigt länge.
Och nu är det dags. Förlåt oss misstagen. Vi är lite ur form.
ÄN SÅ LÄNGE UTAN TITEL En film av Bradford Sharp
Efter 87 dagars konflikt spelade New Yorks symfoniorkester igen.
Det här är historien om den dan.
Bradford Sharp, första gången jag spelar in på film. Jag är lite nervös.
Den har ingen titel.
Kom ihåg att vara naturliga, realistiska och i ögonblicket.
Ser du fram emot att spela efter att ha varit borta?
Ja, det är jag. Jag är också nyfiken på var vi ska spela.
Om jag känner Rodrigo rätt, så lär det bli rätt intressant.
- Vad älskar du med oboen? - Jag vet inte riktigt längre.
Fast jag vet att jag älskar den.
Oboen symboliserar kärlekens läte.
Inte romantisk kärlek, utan kärlek i största allmänhet.
Warren Boyle? Här. Den här är din.
Skicka hela vägen bakåt. Och fackförenings-Bob.
Har du spelat den här? Jag gjorde det i Sverige, och den är rätt...
- Rätt... Den är rätt bisarr. - Bisarr?
Eftersom det är första gången på länge som ni spelar ihop-
-så undrar jag hur ni känner er nu.
Jag är ivrig. Jag har lidit i fyra månader, eller hur länge det nu är.
Jag är glad att jag får vara ersättare. Det känns bra.
- Hur lång blir filmen? - Jag vill inte prata om det just nu.
Jag vill bara vara med er. Det hänger på er hur lång den blir.
Vem avundas du mest, vad det gäller förmåga att spela sitt instrument?
Dee Dee, som spelar slagverk.
- Vad krävs av en bra slagverkare? - Att älska vad takten kan göra.
Man kan spela på taktslagen, och före eller efter.
Det intressant är att olika dirigenter vill ha taktplacering på olika vis.
Är vi framme? Är det hit vi ska?
- Vi åker in i finkan. - Nej då.
- Fan också. - Jag är inte ens förvånad.
- Vad i helvete? - Vi ska in i den vita bussen där.
Vi har bråttom, så håll inte på med era tiominuterspauser och sånt.
- Ni hörde vad maestron sa! - Skynda på, är ni snälla!
Ned med kameran!
Maestron är helt oförutsägbar. Jag hade ingen aning om vart vi skulle.
När Bob såg skylten för Rikers Island- fängelset tänkte jag...
"Javisst, varför insåg jag inte det här med en gång?" Typiskt Rodrigo.
Rodrigo hade precis kommit tillbaka till oss, och det här var hans idé.
Jag tyckte att det var okonventionellt, men det är det jag älskar med Rodrigo.
Så jag tyckte att vi skulle försöka.
Jag ville uppmuntra Rodrigo, nu när han var tillbaka, så vi gav det en chans.
Har en så är stor orkester...? - Filma inte mig. Eller, jo, gör det.
Ifall jag vill ha det sen. Jag vet inte än om jag ska vara med i dokumentären.
Vi kan filma både och.
Bättre att ha extra tyg i benen och sen sy in byxorna.
Har en så är stor orkester någonsin spelat på den här institutionen?
Nej. Det här är första gången-
- en orkester har spelat för internerna på Rikers Island.
Okej, mina damer och herrar. Ni har nått säkerhetskontrollstationen.
När n klivit av får ni instruktioner om hur ni kommer förbi den.
Lyssna nu. Att bryta mot brottsparagraf 305.25 är ett federalt brott.
Den som ertappas med otillåtet gods kommer att arresteras, utan undantag.
Inga mobiler, ingen tobak, inga elektroniska föremål.
Jag visste inte vart vi skulle, och det spelade mig faktiskt ingen roll.
Jag visste att det skulle bli någon form av musikalisk upplevelse.
Det räckte bra för mig.
När vi kom dit... Manhattans silhuett och så murarna...
Det var... märkligt vackert.
INGA SAMTAL I MATSALEN
Att lyssna på musik är helt klart en rättighet.
Och därmed även att skapa musik, men...
Att lyssna på den här sortens musik är en rättighet, något som...
...alla borde tillåtas att göra.
För det ger en frid, även om frid inte tillåts i den värld man befinner sig i.
Musik är den största gemensamma nämnaren.
Vi söker skäl att fortsätta spela ihop.
Mot stadssilhuetten och sen tillbaka. Men verka bry dig om vad han säger.
Vi kommer att hitta nåt här. Jag vet inte vad, men...
Bara genom att göra det kan vi veta varför vi är här.
Snyggt.
Som med alla goda saker kommer det att ge gensvar.
De kommer att ge tillbaka, och ge oss ett sätt att...
Ett skäl att göra det vi gör.
- Är du nervös? - Ja.
Lite nervös, men samtidigt...
...så kommer det nog att vara bland den bästa publik vi nånsin kommer att få.
Idag ska vi spela flera stycken av samma kompositör: Olivier Messiaen.
Han stred i 2:a världskriget och togs till fånga.
De flesta av hans viktigaste och största verk-
-kommer från när han satt i fångläger.
Först visste jag inte vad det var, men sen såg jag orkestern.
Jag tänkte att jag gillar ju inte sånt, men jag satte mig ned.
Och för första gången nånsin så uppskattade jag det, för det är nåt...
Det var en helt ny upplevelse för mig.
Jag har aldrig hört sån musik. Jag har bott i New York hela mitt liv-
- och aldrig varit på en sån konsert, så det var en upplevelse.
Jag blundade och bara lät instrumenten nå mig.
Och direkt så kände jag mig fri.
Det var en annorlunda känsla, som att vara i trans.
Jag var fysiskt här, men känslomässigt och andligt var jag någon annan stans.
Okej...
Messiaen använde alla sina sinnen i fängelset, för att fly.
Han ansåg att musik ger oss förmågan att flyga.
Han älskade fåglar, och bland dem, näktergalen.
Hur säger man nightingale på spanska? Vad?
- Nightingela! - Nej, det stämmer inte. Inte alls.
Okej. Han skrev ett stycke för näktergalen.
En fågel som bara sjunger om natten.
Det är en fågel man inte kan se, bara höra
Lite som Gud.
Ondes Martenot, intervju, tagning ett.
Det uttalas Ondes Martenot.
- Martenot var uppfinnarens namn? - Ja, han som byggde den.
- Vad betyder ondes? - Våg.
- Så "våg" och hans namn? - Ja, hans våg.
Jag har alltid tänkt mig att spela det här instrumentet i ett fängelse.
- Allvarligt? - Ja, det kom ur en sån utopisk vision.
Det är det enda läte som Messiaen tog med sig till fängelset.
Messiaen var säker på att kärleken segrar till slut, och att hopp finns.
Han skrev detta stycke direkt efter att han lämnat fängelset.
Det här är avslutningen.
Por favor, favor, favor.
Jag har alltid velat gå och se orkestern med min tjej, i kostym.
Det här var första gången, och det var en upplevelse.
Det var en vacker upplevelse.
Jag har aldrig sett en orkester spela, förrän igår.
Det var enastående. Jag kan inte beskriva det. Jag får gåshud.
Det var mycket minnesvärt att se-
- hur de blundade och bara lyssnade på musiken. Det var fantastiskt.
Det kommer jag att minnas. Att se dem lyssna på musiken och släppa taget.
Till och med nu kan jag se det... Det får mig att tänka på min familj.
Frid och lugn. Jag skulle kunna somna till det.
Och drömma vackra drömmar. Det är bara fridfullt, på riktigt.
Mina tankar tog vägen åt olika håll. Ibland dystert, ibland lyckligt.
Livet, döden, frihet...
De dystra känslorna var positiva. Inget med den upplevelsen var negativt.
Jag log mycket och jag gick upp i det. Jag bara lyssnade på ljuden.
Det är svårt att släppa taget som man vill, men det väckte många känslor.
Jo, jag kände att jag fick kontakt med mig själv.
Det är nåt man är med om en gång i livet.
Underbart. Vackert. Jag tyckte om det. Vackert.
Det förflyttade mig från där jag är, helt klart.
Det fick mig att tänka. Fåglarna flög och det var vackert väder...
När jag var ute på rastgården idag och tränade-
- och såg att allt var borta, när det var där igår. Bara borta sådär.
Men jag kunde fortfarande föreställa mig hur det såg ut där igår.
Stämningen var verkligen otrolig. Toppen.
Vi delade en intensiv erfarenhet.
Det intressanta är att familjeaspekten kom fram.
För att alla våra olika upplevelser var i spel samtidigt.
Vi hade inte tid att förbereda oss och repeterade knappt alls.
Så när vi hade upplevt att vara ifrån varandra-
-så var det som en familjesammankomst.
Jag känner ro igen. Att allting fungerar som det ska igen.
Vi har... vi är hela.
Och vi har en framtid.
MUSIK AV OLIVIER MESSIAEN 1908-1992
Översättning: KHJE Thelin www.Ordiovision.com