PAGAL STIVENO KINGO ROMANĄ
KLYVS MILSO POLICIJA
MEINO MUNICIPALINĖ POLICIJA
Čia - penktasis, baigiau.
Čia - bazė, baigiau. Kas nutiko, Deni?
Lendonų namuose ramu. Važiuoju namo, numigsiu.
Bekmanas išvažiuoja 1.25 val. Supratau.
Pakeliui užsuksiu į jos sesers namus. Ji…
Ji išvykusi.
ATA
Jei jis per daug prisiartins, suvaryk jam švirkštą.
Tiesiai į kaklą. Aišku?
Myliu tave, tėveli.
Ir aš tave myliu, vaiki.
POLAS LENDONAS
Amanda…
Puodelis karštas, todėl palaikysiu, gerai?
Skotas mane pagirdė, bet ne kakava.
Šaltu vandeniu.
Nuostabiu vandeniu.
Ten „Aukštosios piliarožės“! Greičiau!
Ten „Aukštosios piliarožės“,
ten „Aukštosios piliarožės“.
Lize.
VIS DAR NORI GRĮŽTI NAMO?
Taip.
ĮSIVAIZDUOK SKOTO STUDIJĄ.
Paveikslai. Švyturys.
Amanda.
REIKIA, KAD MAN PADĖTUM
Padėsiu tau, Lize.
Tik parvesk mane namo.
Parvesk mane namo, Lize. Parvesk mane namo!
Taip. Parvesiu tave.
Gerai.
PADĖK MAN LIZE
Padėk man.
Labas.
Gerai jautiesi?
Jis čia buvo, tiesa?
Gerai, jei jis grįš, mes tinkamai pasiruošusios.
Štai ką radau.
Šitą, manau, čia pipirinės dujos.
Ir…
Čia, manau, kažkokios „Mace“ ašarinės dujos.
Mūsų sesei labai patiko „Mace“. Čia taip pat lyg ir „Mace“ ginklas.
Nudėk jį ašarinėmis dujomis.
Šitas mane sudomino. Jis vadinamas „žviegliu“,
manau, kad jis skleidžia didelį garsą,
gal galėtume jį nubaidyti, apkurtinti ar panašiai…
O čia elektrošoko įtaisas, apie kurį pasakojau, taigi…
„Ačiū, Darla“. Nėra už ką. Gerai.
Kaip laikaisi?
Neabejoju, kad būčiau radusi ir dar,
bet jos namai dar šiurpesni, kai jos nėra.
Tu tikrai daug visko sukrovei į dėžes. Darai pažangą. Tai gerai.
Tu irgi galėtum būti inkaras.
Negaliu rizikuoti, kad abi mano sesės įstrigtų ten.
Taip.
Aš dar neišgėriau kavos.
Lize?
Nagi. Kur tu dingai?
Ot šūdas.
Lize. Lize!
Gėlės. Galiu jas paliesti? Ar tai saugu?
Kartą vieną parsinešiau, bet ji iškart nuvyto.
Lize!
Darla.
Lize, kas čia ką tik nutiko? Kur tu dingai?
Žinojau, kad nepatikėsi manimi, jei neparodysiu.
Skotas buvo teisus. Vanduo - geriausias dalykas.
- Kaip? - Buvau Ohoho mėnulyje.
- Ne. - Taip.
Amanda taip pat ten. Ar bent jos dalis.
Taip, gerai. Tu pradedi mane gąsdinti.
Žiūrėk, parnešiau ją tau.
- Tai - pokštas, tiesa? - Ne.
- Man tai labai nepatinka, Lize. - Žinau, kad nepatinka. Man labai gaila.
Noriu grįžti namo.
- Ne. - Noriu grįžti namo tik trumpam.
- Noriu grįžti į lovą. - Ne, man tavęs reikia ir reikia Amandos.
Man reikia mano seserų.
Jis mus nužudys.
- Dūlis? - Dūlis.
Ji tikra.
- Taip? - Profesoriau Dešmilai, čia Liza Lendon.
Nenoriu su jumis kalbėtis. Aš jau paaiškinau.
Аš tik norė… Aš tik…
Aš tik norėjau pasakyti, kad aš…
svarstau galimybę pateikti jums pusės milijono ieškinį dėl priekabiavimo.
Ponia Lendon, aš…
Mano advokatai nori trijų milijonų,
bet aš pasakiau: „Jis tiek gyvenime neuždirbs.
Bet pusę milijono - gal, jei parduos šiek tiek akcijų,
ištuštins pensijų fondą, parduos namą, tiek sukrapštys, ar ne?“
- Ponia Lendon, atleiskit. Atsiprašau. - O Dieve.
Žinote, ką pasakytų Skotas?
Jis pasakytų: „Jei „atsiprašau“ virstų lietumi, Sachara būtų užtvindyta.“
Tačiau galite kai ką padaryti, kad persigalvočiau.
Žinoma. Bet ką.
Gerai. Jei Dūlis su jumis susisieks…
Ponia Lendon, sakiau…
Paklausykite manęs! Klausykite manęs.
Paklausykite manęs.
Jei Dūlis su jumis susisieks,
pasakykite, kad persigalvojau, atėjau į protą,
kad galime susitikti šįvakar 22.00 val. mano vyro studijoje.
Kalbate kaip žmogus,
kuris netrukus įsivels į didelę bėdą, ponia Lendon.
Кas geriau žinotų už jus, ar ne?
Yra dar vienas dalykas. Tai - grynas melas,
bet, pagalvojau, jei jau visiems šitiek metų
pasakojate, kad išgelbėjote mano vyro gyvybę,
jūsų tai neišgąsdins.
Noriu, kad paskambintumėte Klyvs Milso policijos viršininkui Ričardsui,
ir pasakytumėte, kad jūsų globotinis maniakas jums paskambino
ir pasakė, kad išsigando policijos.
Ar suprantate, ko jūsų prašau?
- Taip, aš… Bet… - Jūs juk suprantate.
Suprantate mane?
Jūsų grasinimas - tuščias. Susisiekiau su advokatu, jis pasakė…
Turite advokatą? Taip, aš turiu jų visą būrį.
Taip pat turiu 60 milijonų dolerių,
todėl, jei nuspręsiu jus padulkinti per subinę, dar ilgai kraujuosite.
Pone Dūli, čia Liza Lendon.
Aplankysiu seserį Oberne,
- bet vėliau susitikim čia 22 val… - Gerai, baik. Ne.
Atsuk. Tai buvo siaubinga.
Pone Dūli, čia Liza Lendon. Nebeskriauskit manęs. Jūs laimėjot, galit viską pasiimti.
Susitikime 22.00 val. ir pažadu, kad aš ne…
- Man tai nepatinka. Negaliu taip. - Nieko gero.
Pone Dūli, čia Lizė Lendon.
Jūs laimėjote. Atiduosiu viską, ko norite.
Susitikime čia 22.00 val. Nekviesiu policijos, tik neskriauskit manęs.
Nebeskriauskite manęs.
Dabar gerai.
Ne, nieko čia gero.
Žinai, ką darai, tiesa?
Kaskart, kai Skotas leisdavosi į knygos reklamos turnė,
jis pradėdavo kalbą ta pačia mintimi.
Kalbėdavo apie kovą.
Jis sakė, kad kiekvienas romanas - tai kova tarp rašytojo ir istorijos,
rašytojas visada stengiasi išsilaikyti,
bet, atėjus laikui, jis turi pasileisti ir leisti kalbėti istorijai.
Tą ir bandau dabar padaryti.
Ši istorija turi laimingą pabaigą, tiesa?
Nežinau.
Sveiki. Atėjome pas savo seserį.
Žinoma. Gal jums bus įdomu.
Amanda, panelė Debušer, truputį kalbėjo, bet dabar nustojo.
O dr. Goldas sako, kad gali tekti įvesti kateterį, nes ji nejuda.
Gerai, ačiū.
Žinoma, ji nejuda. Ji - toje kitoje vietoje. Haha mėnulyje, ar ne?
Taip. Ten daugybė tokių kaip ji, tūkstančiai.
Bet ji taip pat yra čia.
Taip, nes ji - antrininkė.
- Nepamiršk, kad ji - ir inkaras. - Taip.
Atleisk, aš viso to nesuprantu.
Neprivalai suprasti.
- Ne, neprivalau, bet norėčiau. - Dieve, tiesiog baik, gerai?
Labas.
Sveika, Amanda, čia Darla.
Nepažiūrėsi į mane?
Piratų laivai tinka mažoms mergaitėms.
Tai buvo labai seniai.
Mums reikia, kad grįžtum.
Ar šitaip baigsis tavo istorija?
Ji čia gyvens dar 20 metų ir šlapinsis į maišelį?
„AUKŠTOSIOS PILIAROŽĖS“
Skotas žinojo, kas tu esi, tiesa?
Žinojo, kad pjaustaisi.
Visai kaip jis.
Žinojo, kad tu - viena iš dingusiųjų.
Kai paskutinį kartą dingai, jis nuėjo pas tave.
Jis kažką padarė, bet žinojo, kad taip gali nutikti ir vėl,
todėl parūpino tau vietą čia.
Manau, jis viską numatė.
Taip pat ir Džimą Dūlį.
Ar duosi ženklą, jei mane girdi?
Ką jis padarė, Amanda?
Kaip jis tave sugrąžino?
Apnikus blogiui.
Štai kada pjaustaisi.
Tam, kad jį išleistum.
Viską apie tai žinau.
Seniai sužinojau. Vaikystėje.
Tai tik tarp mūsų.
Pabučiavo mane.
Ką?
Šaltu vandeniu. Nuostabiu vandeniu.
Jis sakė, kad iš telkinio.
Iš to, kuris Ohoho mėnulyje.
Kaip? Aš jus matau. Matau jus.
Negalėjau atsistoti. Buvo taip siaubinga.
Tai buvo siaubinga.
Bet jis sakė, kad tu ateisi manęs paimti,
nes atėjai paimti jo, atėjai paimti ir manęs.
- Atėjai. - Skotas?
Skotas tau tą sakė?
Kada jis tau tai pasakė?
Tai buvo prieš… Tai buvo…
Po paskutinio mano priepuolio, prieš pat jo mirtį.
Bet jis sakė, kad turėčiau pareiti
ir grįžti namo, nes tau manęs reikia.
- Reikia. - Tau tikrai manęs reikia.
Man tikrai tavęs reikia.
Man tavęs reikia.
Man jūsų abiejų reikia, nes kai kas bando mane nuskriausti.
- Kai kas bando mane nužudyti. - Ką?
- Ką pasakysime daktarui? - Ką?
Ką jam būtų pasakęs Skotas?
Skotas…
Skotai?
Labas.
Ką darai?
Ar čia „Nakties žmonės“?
Taip. Man ją ką tik parsiuntė Karsonas, mano gerbiamas redaktorius.
Pažiūrėk.
„Siužetas truputį girgžda, senuk“?
Negaliu patikėti, kad jis taip pasakė. Perrašysi ar jam prieštarausi?
Turbūt perrašysiu. Jis teisus.
Susitikimo scena nelabai įtikima.
Antra vertus, pažiūrėk.
Kaip miela.
RALFAS GRĮŽTA NAMO PO 3 МЕТŲ
Nors ir nesuprantu, kaip tai susiję su tavo redaktoriumi.
Ką jis pasakytų, jei vienoje iš mano knygų atsirastų korgis Ralfas?
Turbūt pasakytų, kad siužetas truputį girgžda.
Žinai, mes, rašytojai, turime galvoti apie motyvaciją,
atsižvelgti į sutapimus,
supranti, ir aprašyti situacijas, o tai - visiška nesąmonė.
Gyvenimas nėra toks. Niekad nebuvo.
Tikrovė - tai suknistas šuo, kažkaip įveikiantis 2 400 kilometrų ir
grįžtantis namo po trejų metų.
Ralfas yra tikrovė.
Gerai atrodytų toks lipdukas ant buferio.
Pašok su manimi, širdele.
Ne, turiu važiuoti į miestą, sutvarkyti kelis reikalus.
- Grįšiu popiet… - Velniop miestą. Velniop reikalus.
Gyvenimas trumpas. Pašok su manim, širdele.
Ralfas.
Gerai.
Gerai, atsargiai. Dabar leisimės žemyn. Žemyn.
Viskas gerai.
Štai taip.
Panele Debušer.
Norėtume pakalbėti su dr. Albernesu, jei galima. Aš išeinu.
Mes ją lankėme. Mes tik…
Mes su ja kalbėjomės, kaip patarėte, ir ji atsipeikėjo.
Ar tikrai taip ir buvo?
Taip, o dabar man reikia važiuoti namo.
Nemanau, kad taip elgtis būtų išmintingiausia…
Ei, čia jūs?
Taip.
Jūs geros formos.
Ačiū.
kokį paskutinį dalyką prisimenate, Amanda?
Aš įsipjoviau.
Buvau savo namuose.
Aš įsipjoviau, atėjo Lizė, po to - Darla, gal jos abi,
o paskui pabudau… čia.
Tai buvo panašu į pabudimą.
Ir aš, manau, dėl to, kad jos mane parsikvietė.
Aš…
Esu girdėjęs apie tokius dalykus.
Turiu galvoje, yra tokių atvejų Jungo knygoje „Psichologiniai tipai“.
Bet nesu to matęs.
Jei atvirai, aš nustebintas.
Briusas Springstinas?
Tai - Bosas. Noriu pasakyti…
Jūs su juo susipažinote?
Taip. Mane nuvedė į užkulisius. Amanda…
Tai ar jis mielas, ar tikras šou verslo atstovas?
Jis labai mielas.
Amanda, aš manau, kad turėtumėte pabūti dar kelias dienas,
kad įsitikintume, jog viskas gerai.
Aš dėkoju už tai, kad manimi rūpinotės, dr. Albernesai,
bet turiu išeiti dabar.
Mes būsime su ja dieną ir naktį, dr. Albernesai.
- Hju. - Hju.
Ir, žinoma, pasirūpinsiu, kad ji būtų prižiūrima.
Abejoju, ar man prireiks priežiūros…
Ne, manau, tau prireiks šiek tiek priežiūros,
todėl pasikalbėsiu apie tai su Hju ir daktarais.
- Ne. Lize… - Tau to prireiks.
Gerai.
Gerai. Tai labai neįprasta. Ką gi, turėčiau atlikti bent kelis testus.
Ne!
Hju, žinote, ką apie tai būtų pasakęs Skotas?
„Neanalizuok. Panaudok.“
Priimk dovaną.
Priimkite dovaną.
Elas Goras. Aš jį dievinu.
Aš už jį balsavau.
Jis nuveikė tiek gerų dalykų. Žinote, kad jis net „Oskarą“ laimėjo?
Jūs jį gydėte? Žinau, kad negalite sakyti, bet labai norėčiau sužinoti.
Skotas taip pat jį dievino.
Gerai atrodote nuotraukoje.
Labai gražus.
Štai taip. Ar jis - liurbis, ar tik man taip atrodo?
Jis - liurbis.
Elas Goras.
Man net kelnaitės sudrėko.
Taip, pamiršau, kaip buvo gera ir ramu, kai buvai panirusi į katatoniją.
Gerai. Ji išėjo. Tai - svarbiausia. Mes ją ištraukėme.
Ne, atvykau čia savanoriškai. Jie negalėjo manęs sulaikyti.
Dieve brangiausias, še tau ir dėkingumas.
Aš dėkinga.
Nemoku net apsakyti. Ačiū jums abiem. Ačiū.
Gerai.
Taip.
- Ne. Čionai. - Ne, mieloji.
Mašina - ten.
Žinojau, kad išeinu,
bet aš tik… Negalėjau to sustabdyti, o tada…
Maniau, kad amžinai liksiu ten ir…
O Dieve.
Tu mane išgelbėjai, Lize.
Nes jai tavęs reikia. Mums abiem reikia.
Mes tave mylime, erzinanti sena varna.
Sustok, Lize. Čia, prašyčiau.
- Sustok. Lize, sustok čia. - Ką? Ne. Tuoj prapliups lietus.
Ne, noriu pažiūrėti į audrą.
- Sustok, Lize. Prašau. - Gerai.
Ir noriu, kad viską man papasakotum.
Kol nepradėjo lyti.
Supratai viską, ką tau papasakojau?
Jis - eilinis skystaprotis.
Jis tau pavydėjo ir tavęs geidė. Ko čia nesuprasti?
Tai supranti, kodėl ji negali kreiptis į policiją?
Taip, suprantu. Turiu ginklą.
Ne, tu ginklo neturi, nes Darla išmetė jį į upę,
- todėl ginklo nebeturi. - Jūs abi trenktos.
Vadinkite jį Banela, vadinkite Haha mėnuliu. Jo nėra.
- Darla, matei, kaip ten išėjau. - Mačiau, kaip atrijai jai vandenį.
Ir viskas? Štai ką tu matei?
- Baik, gerai? - Ne.
Ne! Jis mane nuskriaudė! Jis ant manęs užsirovė!
Kai kitą kartą jis mane užpuls, tai bus paskutinis kartas.
Teisingai. Tu buvai jo plieninis stuburas. Visada, nuo pat pradžių.
Skotas turėjo tvirtą stuburą.
Taip, būdamas vaikas tik jo dėka išgyveno vaikystę.
Ką jis tau pasakė, Amanda? Ką pasakė?
- Jis galėjo mane užmušti. - Pradeda lyti.
- Ką? - Jis galėjo mane užmušti.
Ne tik…
šviesa buvo įjungta, kriauklėje palikti indai, lova nepaklota,
visur pritrupinta…
Ant tavo stalo buvo maisto, nes jis valgė tavo maistą, Mende,
kaip suknista Auksaplaukė.
Mano namuose? Jis buvo mano namuose? Jis…
- Turime jį nudėti. - Be to, dvokė.
Nežinau, jo prakaitu ar pėdomis. Dvokė ir…
Dūlis ten buvo. Jis ten buvo, kai nuvažiavau paimti ginklo.
Turbūt buvo. Jis turbūt ten buvo, nes yra suknistas idiotas.
Kertu, kad jis mane visą laiką stebėjo.
Slėpėsi arba po lova, arba spintoje.
Turime jį nužudyti.
Amanda, Jėzau!
Prakeikimas!
Lize.
Manai, tikrai galėtum jį nužudyti?
Taip.
Ir atsikratyti kūno toje vietoje?
Taip!
- Galiu padėti? - Taip!
Taip!
- Amanda! - Taip!
- Amanda! - Amanda.
Padėsi mums jį nužudyti?
Taip. Mielai jį nužudysiu.
Nužudykime jį, po galais.
- Nužudykim, po galais! - Nužudykim, blemba!
Nužudykim jį, po galais!
- Taip! - Nužudykim jį, blemba!
Taip, blemba! Nužudykim jį, po galais!
Pone Dūli, čia Lizė Lendon. Jūs laimėjote.
Galite pasiimti viską, ką norite.
Susitikime čia 22.00 val., policijos nekviesiu.
Tik nebeskriauskite manęs, prašau.
Regis, jus užklupo lietus.
Taip, užklupo, bet man patiko. Kaip laikotės?
- Gerai. - Tikrai?
Viršininkas Ričardsas sako, kad šita nesąmonė tuoj baigsis.
Jis kalbėjo su profesoriumi,
šis pasakė, kad jus persekiojęs vyrukas išvažiavo iš šitų kraštų.
Puiki naujiena.
Taip.
Bet ar tikite tuo?
Jūs pats visada sakote, kad tokie tipai pasirodo ir dingsta, tiesa?
Taip, bet gal jis nori mus apgauti.
Žiūrėkite, nuovadoje šįvakar trūksta žmonių.
Aš nieko prieš pasilikti.
Jums reiktų pailsėti.
Gerai. Turite mano greitąjį numerį, nuovados taip pat, taip?
Taip. Jei kas nors nutiks, pirmiausia skambinsiu jums. Gerai?
- Gerai, sutarėme. - Ačiū.
Dabar išsidžiovinkite. Saugios nakties.
Pasakiau, kad paskambinsiu, jei jo prireiks.
Man nemalonu statyti judvi į pavojų.
Pavojus būtų mažesnis, jei Darla nebūtų išmetusi mano ginklo į upę.
Pamirškime ginklą, gerai? Planas aiškus, taip?
Taip, jis nesitikės trijų prieš vieną.
- Ne. - Gerai, taip.
Vienintelis dalykas, Lize,
takas, kuriuo nori mus vesti, apžėlęs nuodingosiomis gebenėmis.
O Dieve, tada neliesk jų.
Ir tik… Parvežk ją į savo namus. Nevažiuokit pas Amandą.
Gerai. Aš ne kvaila.
O pirmiausia - į užkandinę mieste.
Noriu sūrainio su bulvytėmis, kokias mėgstu - pridegintomis.
Taip. Žinau, kokias mėgsti.
Žinau, ką tu mėgsti.
Apie ką čia kalbi?
- Apie uniformuotą pareigūną. - O Dieve.
- Flirtavai su faru. - Neflirtavau! Aš…
Nesišaipykit iš manęs.
Jis ateis.
Išvertė Sandra Siaurodinė