PAGAL STIVENO KINGO ROMANĄ
Profesoriau, tai nuostabu, ir tai - tik ledkalnio viršūnė.
- Mūsų laukia dar daug daugiau. - Ką tu padarei?
Kad ir ką padarei, reikia, kad liautumeis.
Klausyk. Yra…
Čia yra istorija apie tėvą ir jo du sūnus.
Esu tikras, kad tai - „Kapitono dukters“ priešistorė,
apie kurią jis pasakojo per NPR.
Ji fantastiška. Kai žmonės ją perskaitys…
Iš kur ją gavai?
Ji man atidavė. Be jokių prieštaravimų.
Sakiau, kad moku įtikinėti žmones.
Juk nieko jai nepadarei, ką?
Ką?
Tu jos nesužalojai?
- Ne, nė pirštu nepaliečiau. - Gerai.
Tai gerai. Klausyk, noriu, kad liautumeis.
Aš persigalvojau. Palik ją ramybėje.
Negaliu, profesoriau. Tai pernelyg svarbu. Pasaulis laukia.
Džimai, man reikia, kad tu…
Ei.
Aš tave mylėjau.
Kalbėk su manimi.
Kur tu?
Kalbėk su manimi, gerai?
Nori grįžti namo?
Suspausk mano ranką.
Padėk man.
Padėk man!
POLAS LENDONAS
Skotai.
Tu pats palaidojai brolį.
Palaidojai jį vienas.
Turiu sužinoti dar vieną dalyką.
Turiu sužinoti apie tavo brolį.
Po to niekad apie tai nebekalbėsime.
Manai, kad tėvelis nužudė Polą?
Tau atrodo, kad taip baigiasi gerojo brolio istorija.
Jei jis būtų stojęs prieš teismą, jį būtų teisę už nužudymą.
Galų gale, po visų pėrimų,
pjaustymų ir beprotysčių, tėvelis parodė, kad jį myli.
Parodė gailestį.
Nes tai buvo gailestis. Ne žmogžudystė.
Išlaisvinimas.
Polą buvo apsėdęs blogis. Nežinau, ar dėl to, kad ilgšis jį sužeidė,
ar dėl sumauto Lendonų paveldo, bet jį per daug apsėdo blogis.
Per daug, kad tėvelis galėtų įpjauti ir jį išleisti.
O kai tai nutiko, viskas įvyko greitai.
Berniukai.
Lendonai.
Neškit čia savo subines.
Velnią kūno nuodėmės džiugina taip…
- Padėkit sunešt tą mėšlą. - …voliojimasis baloje!
- Baikit kvailioti. - Ar išgirsiu aleliuja?
- Ar išgirsiu amen? - Ką jūs darot?
- Amen! - Ačiū.
- Kas tokio svarbaus? - Rojus - ranka pasiekiamas,
bet pragaras tyko, kad jus įtrauktų.
Man patinka lyg ir…
Rojus laukia…
Tėveli, padėk!
Tėveli, padėk! Tėveli!
Polą apsėdo blogis! Tėti, greičiau!
- Kas, po velnių, čia vyksta? - Tėveli!
Polą apsėdo blogis! Tėveli! Tėveli, padėk!
- Paleisk mane! - Tėveli!
Užkrėtė.
Ten, kur įkando.
Dabar tavyje - blogis.
Jis teka tavo gyslomis visu organizmu ir…
tau - galas.
Jei galiu priminti…
Štai taip.
Pakelk kojas.
Kol kas jis atsijungęs, bet…
Neilgam. Prakeikimas.
Ir jūs nieko nepakvietėte?
Nekvietėte gydytojo ar greitosios…
Juokauji?
Juk gydytojai, policija, soc. tarnybos -
visi jie buvo jo tarptautinio žydų, fašistų, krikščionių,
komunistų sąmokslo dalis.
Tėvelis sakė, kad net jo bendradarbiai fabrike į tai įsivėlę.
Buvome vieni.
Nemokėjome gyventi kitaip.
Ką jūs darėte?
Mes jį surišome.
Kaip meitėlį garde.
„Žinau, ką darau.“
Jis nežinojo.
Jis tik spėliojo.
Bet aš supratau tiesą.
Kokia ta tiesa?
Tėvelis jį mylėjo.
Jis mylėjo mus abu.
Supranti, jis tik atliko savo tėvišką pareigą.
Jo meilė buvo bjauri, bet stipri.
Tikra.
Tu tiek pat kvailas, kiek ir bjaurus.
Dievaži, jei neturėtum to sumauto apgamo ant subinės,
sakyčiau, kad tu - parazitų naikintojo sūnus.
Jis visada patiko tavo motinai.
Tavo motina buvo šliundra, bet vis tiek ją mylėjau.
Ji buvo mano šliundra.
Nenušauk jo.
Įsikalk į savo prakeiktą galvą, kary.
Ten - nebe tavo brolis.
Argi panašus? Pažiūrėk į jo sumautas akis.
Akys dega kaip suknisto laukinio šerno.
Žinai, kas jame gyvena?
Žinai, kas teka jo sumautomis gyslomis?
Žinai, į ką tai panašu? Štai į ką panašu.
Į purvą. Jo gyslomis teka purvas ir juoduma.
Jis…
Jis nieko nejaučia.
Jį apsėdo blogis. Jis ničnieko nejaučia, velniai rautų.
Ar tu… Bandžiau jį išmokyti tvarkytis,
kai manęs nebebus.
Tu neklausai, tu ne…
Skuteri, ateik čia.
Ne, nedaryk to.
Skutai. Skutai, nedaryk to.
Atsimerk. Atmerk akis!
Nereikia.
Nepradėk dabar žliumbti. Nedrįsk.
Aš apsižliumbsiu. Baik.
Skutai, paklausyk manęs.
Paklausyk. Žinai, kas yra blogis? Žinai blogį?
Blogį ir tą kitą vietą? Dingimą ir panašiai?
Tai - prakeiksmas, aišku? Lendonų prakeiksmas.
Tai prakeiksmas, bet ir palaiminimas.
Todėl tuos, kurie galvoja tik apie prakeiksmą,
juos apsėda blogis, jie dingsta ir niekad negrįžta.
Tačiau tie, kurie įžvelgia palaiminimą, jie gyvena ir vargo nemato.
Jie gyvena net po to, kai miršta.
O tada, kai mirsi, tu nedingsi.
Tave prisimins.
Ką rinksiesi tu?
To pakako.
Tris savaites to pakako.
Ten mano brolis praleido paskutinį rudenį.
Paskutines savo gyvenimo savaites.
Toje dvokiančioje daržinėje.
Tu neįsivaizduoji tų trijų savaičių.
Ypač, kai tėvelis dirbdavo, o aš likdavau vienas su Polu.
Jis važiuodavo į darbą?
Mums reikėjo valgyti.
Ir mokėti už elektrą.
Negalėjome leisti, kad žmonėms kiltų įtarimų dėl tėvelio, nes…
Žmonės jo nemėgo.
Nesistebiu.
Liepiau jam įpjauti broliui.
Išleisti blogį, kaip visada išleisdavo.
Bet jis sakė, kad tai nepadės, nes blogis prasiskverbė į smegenis.
O vieną dieną,
kai tėvelis buvo išvažiavęs…
Skoti.
Ei, Skoti.
Paleisk mane.
Prašau.
Sukursiu tau jygą.
Gerą jygą.
Geriausią jygą.
Šešiasdešimt užuominų, Skoti. Šešiasdešimt!
Tai bus geriausia, ilgiausia jyga iš visų.
Saldainis ir limonadas.
Nagi.
Tik paleisk mane.
Jis pamišęs. Žinai, kad jis trenktas.
Jis viską išsigalvoja.
Man viskas gerai.
Aš sveikas.
Tu tik paleisk mane. Nagi!
Prašau.
Ką ji apie tave pagalvotų?
Ką pagalvotų mama, jei žinotų, kad šitaip su manim elgiesi?
Ką ji pasakytų?
Nagi, Skotai.
Ar aš ne tavo brolis?
Tik gyvulys.
Ką liepiau daryti, jei jis pradėtų su tavimi kalbėti?
Susiimti.
Taip, susiimti. Teisingai.
Žinai, kad ta gyvatė dabar mėgina tave užhipnotizuoti, kvailas paukštuk!
Ką dar aš sakiau?
Sakiau: „Užsikimšk ausis.“ Taip ir padaryk.
Nagi, Skoti, išleisk mane. Tučtuojau ateik čia.
O tu atsakysi: „Tave apsėdo blogis, šikniau, negirdžiu tavęs. Negirdžiu…“
- Negirdžiu tavęs. - Pakartok.
Negirdžiu tavęs.
Supranti, ką sakau?
Aš nenorėjau. Myliu tave, Skoti.
Tu tą žinai. Žinai, kad tave myliu.
Turbūt metas paėsti? Pabaisai.
Galime duoti jam kulšį?
Žinai, kiek dabar kainuoja mėsa?
Tu ką, manai, kad neturiu, kur pinigų dėti?
Ne, tėveli.
Žinojau, kad namie jo neišgelbėsime.
Pasakiau, kad aš privalau.
Įsikibti į Polą. Tik taip galėjau nusivesti jį prie telkinio.
Į Ohoho mėnulį.
Kaip nusivedei mane.
Nepadaugink, tėveli.
Suvalgęs jis tikrai užmigs.
Supranti, turim valdyti padėtį, Skoti.
KETAMINAS ARKLIŲ ANESTETIKAS
Taip.
Negali prarasti kontrolės.
Atnešiau tavo mėgstamiausią, Poli,
mėsos gabalą, kaip tėvelis kepdavo.
Per daug nereikia. Žinai, kiek dabar kainuoja mėsa?
Viskas kyla.
Tai - apokalipsės dalis, supranti.
Nagi. Miegosi kaip kūdikis.
Duok man.
Pirmiausia reikia atsukti vandenį.
- Kokio velnio reikia… - Taip lengviau.
Nenoriu žinoti.
Polas man parodė, kaip tu - gydančią arbatą.
Net jei jis eidavo, jis turėdavo pažiūrėti į vandenį.
Tada jis imdavo galvoti apie telkinį.
Tą, kuris Ohoho mėnulyje, kur visi paliegę žmonės…
Klausyk. Sakiau, kad nenoriu žinoti.
Svarbiausia, jei jis per daug prisiartins, suvaryk jam švirkštą, štai taip.
Tiesiai į kaklą. Aišku?
Myliu tave, tėveli.
Ir aš tave myliu, vaiki. Atleisk.
Ir jis pasakė, kad jei…
Jei jis nenuraus man galvos daržinėje,
tada tikrai nuraus kitapus.
Taip jis vadindavo tą vietą.
O aš pasakiau: „O jei,
tėveli, paruoštum tiek arklių raminamųjų, kad jis apsvaigtų.“
O Dieve.
„Žaidi su ugnimi, Skutai,“ - pasakė jis.
Atsakiau: „Žinau.
Bet turime kažką daryti. Kol jis nenutraukė grandinių.“
Todėl mes pabandėme.
Skutai!
Nagi, kol dar yra laiko.
Greičiau!
Nagi! Ko tu lauki?
Negaliu, tėveli.
Neišeina.
Nagi, Skuteri!
Skuteri! Šūdas, gal atsigulsi? Nieko nematau!
Gal patrauksi rankas nuo mano prakeikto vaikio!
Nereikia!
Tave apsėdo blogis, kalės vai…
Tėveli, pažiūrėk.
Ko nori?
Ateik pažiūrėti.
Kodėl jis nebeatrodo taip, kaip anksčiau?
Nes jis negyvas, Skuteri, todėl.
Blogis iš jo išėjo. Išėjo kartu su ta prakeikta kulka.
Jis - mano pirmagimis. Po šimts, jis atrodo kaip jūsų motina.
Jei jį tokį ras, mane uždarys.
Arba į kalėjimą, arba į beprotnamį.
Tiksliau, jei prieš tai nenulinčiuos.
Galiu jį nuvesti, tėti.
Kaip gali jį nuvesti?
Nuvesi mirusį, nors negalėjai nuvesti gyvo?
Dabar viskas kitaip.
Dabar jis nebegali priešintis. Nebegali būti inkaru. Žinau, kad galiu.
Atsitrauk, tėveli.
Ką tu man pasakei?
Atsitrauk.
Skuteri, visai pakvaišai, blemba?
Atsitrauk!
Tik pamėgink pasakyti dar kartą. Tu tik pamėgink.
Dar kartą man taip pasakyk ir pamatysi.
Atsitrauk, tėveli!
Nusivedžiau jį kuo lengviausiai.
Mirusį.
Žinai, žemė tokia minkšta prie…
mielųjų medžių.
Ten jį ir paguldžiau.
Ten ir palaidojau savo brolį.
ATA
POLAS
Kodėl privertei mane visa tai prisiminti?
Tai sidabrinis kastuvas, su kuriuo jį išgelbėjai.
Jis sakė, kad pamatysi kastuvą dar prieš jį pamatydama.
Pamatei?
Taip.
Tai Amanda.
Ne Dūlis, o Amanda.
Tai Am…
Taigi, kai kalbėsime apie šitą kelionę,
galime kalbėti apie tai, kaip buvo gražu ir apie sniegą…
kad buvome visai vieni.
Bet tie kiti dalykai,
tai, kas nutiko tavo broliui ir vieta, į kurią patekom - to niekad nebuvo.
Nes aš taip negaliu.
Noriu pasakyti, gal ir tavo tėtis taip jautėsi.
Klausyk, turi kai ką suprasti apie telkinį.
Visi poetai, menininkai, pasakotojai keliauja prie telkinio.
Jis pavojingas, bet taip pat jis gydo ir atnaujina.
Kaip ir žmogaus vaizduotė.
Puiku. Man niekad nereikės klausti, iš kur semiesi idėjų. Galim baigti?
- Žinoma. - Amžiams?
Bet jei tau kada nors prireiks nueiti, atmink, geriausia yra vanduo.
Gerai.
ČIA BUVO POLAS + SKOTAS
Jis labai arti, brangute.
Nesuprantu tavęs.
Tu žinai.
Jis skleidžia garsą.
Skotai.
Mes šokame.
Pameni?
Suspausk mano ranką.
Suspausk mano ranką, jei nori grįžti namo.
Turite tylėti, ponia.
Arba jis gali ateiti.
Turi man padėti.
Turi man padėti. Mes turime grįžti namo.
Tylėk. Iškviesi jį.
Kas tau nutiko?
Susimušė.
Iš kur žinai?
Tau reikia grįžti.
Nemanau, kad tavo vieta - čia.
Aš…
galvoju.
Ne, negalvoji. Tau nereikia čia būti.
Nemanau, kad nori čia būti. Todėl ir esi antrininkas.
Todėl atsinešei gerosios mamulės apklotą.
Antraip nebūčiau tavęs radusi tarp visų šitų žmonių.
Tau išeina savaime.
Tik užsimerk ir išeik.
Be tavęs?
Nenoriu tylėti.
Tau reikia eiti.
Aš grįžtu atgal.
Pasiimsiu jį su savimi.
Nes jis - mano.
Kas tai?
Nežinau.
Nenoriu čia būti.
Viskas gerai.
Polai!
Skotai!
- Skotai! - Netriukšmauk. Einam.
Tu kaltas!
Susikaupk. Parvesk mus namo.
Manai, kad esi įžymus.
Bet nesi!
Stabdo apklotas. Jis - inkaras.
Gal manai, kad yra tokia vieta.
Žinau, aš taip galvojau, nes Skotas privertė mane ja patikėti,
bet Ohoho mėnulis - netikras.
Tai vieta, į kurią Skotas su broliu apsimesdavo keliaujantys.
Eik, Polai. Eikit į tą Haha mėnulį ar kaip ten jį vadinat.
Aš galėčiau jį nusivesti, tėveli.
Tikrai?
Taip.
PADĖK MAN LIZE
Nenoriu čia būti. Lize.
Bet jei tau kada nors prireiks nueiti, atmink,
geriausia yra vanduo.
GAL IR GALĖSIU PADĖTI AMANDAI.
ATVAŽIUOK RYTOJ DEVINTĄ MYLIU
Lize. Būk atsargi.
Išvertė Sandra Siaurodinė