ПО ЕДНОИМЕННИЯ РОМАН НА СТИВЪН КИНГ
Професоре, невероятно четиво, а е само върхът на айсберга.
Има още много. - Какво си направил?
Виж, каквото и да е, откажи се.
Слушай, слушай.
Има разказ за баща и двамата му сина.
Предисторията на "Дъщерята на моряка", за която каза по радиото.
Фантастична е. Когато види бял свят...
Откъде я взе?
Тя ми я даде. Без да се дърпа.
Казах ти, че умея да убеждавам.
Нали не си й сторил нищо?
Какво?
Не си я наранил, нали?
И с пръст не съм я докоснал. - Хубаво.
Това е добре. Искам да се откажеш.
Размислих. Остави я на мира.
Не мога, професоре. Важно е. Светът чака.
Джим, искам да...
Аз те обичах.
Кажи нещо.
Къде си?
Отговори ми, моля те.
Искаш ли да се върнеш у дома?
Стисни ръката ми.
Помогни ми.
Помогни ми! Помогни ми!
ПОЛ ЛАНДЪН
Скот.
Погребал си брат си.
Направил си го сам.
Искам да знам още нещо. Разкажи ми за брат си.
И после... Никога вече няма да говорим за това.
Мислиш, че татко е убил Пол ли?
Смяташ, че така приключва историята за добрия брат.
Ако го бяха съдили, щяха да го обвинят в убийство.
Накрая, след всичкия... побой,
след рязането и лудостта, татко му показа любовта си.
Смили се над него.
Точно това стана, не беше убийство.
Освободи го.
Злото облада Пол. Не знам дали стана, когато Дългия го рани,
или го беше наследил от рода Ландън, но злото го беше сграбчило.
Татко не можеше да го освободи с рязане.
И когато се случи, стана бързо.
Момчета.
Ландън!
Домъкнете се тук.
Дяволът жадува греховете на плътта...
Елате да ми помогнете. - ...както свиня - кал.
Не се мотайте. - Ще чуя ли "алелуя"?
Ще чуя ли "амин"? - Какво правите?
Амин! - Благодаря.
Толкова ли е важно? - Раят е съвсем близо до вас,
но Адът чака да ви засмуче.
Харесва ми...
Раят ви очаква...
Тате, помощ!
Татко! Тате, помощ! Татко!
Злото погълна Пол! Тате, моля те!
Какво става, по дяволите? - Тате!
Злото погълна Пол! Татко! Помощ!
Пусни ме! - Татко, татко!
Заразен си.
Ухапал те е.
Злото вече е в тялото ти.
Проникнало е навсякъде чрез кръвта ти и...
Загазил си.
Нека ви напомня...
Хайде.
Хвани го за краката.
Сега е в безсъзнание, но...
Няма да е задълго. По дяволите.
И не се обадихте на никого?
На лекар, не повикахте ли линейка...
Шегуваш ли се?
Лекари, полиция, социални служби -
всички участват в международната еврейска,
фашистка, християнска или комунистическа конспирация.
Татко казваше, че и колегите му от фабриката са замесени.
Бяхме сами.
Не знаехме друг живот.
Какво направихте?
Вързахме го.
Като свиня в кочина.
"Знам какво правя.
Знам какво да правя."
Не знаеше.
Просто налучкваше.
Но аз прозрях истината.
Каква беше тя?
Той го обичаше.
Обичаше и двама ни.
И изпълни бащиния си дълг.
Любовта му беше грозна, но силна.
Истинска.
Не стига, че си грозен, а си и тъп.
Бог ми е свидетел - ако нямаше родилно петно на задника,
щях да помисля, че си син на мишеловеца.
Майка ти го харесваше.
Тя беше курва, но аз я обичах.
Беше моята курва.
Не го застрелвай.
Стегни се, войниче.
Това вече не е брат ти.
Прилича ли на него? Погледни проклетите му очи.
Проблясват като на шибана дива свиня.
Знаеш ли какво живее в него?
Знаеш ли какво тече във вените му?
Знаеш ли как изглежда? Ето така.
Кал. Във вените му тече кал и чернилка.
Той...
Нищо не усеща.
Нищо не чувства.
Злото го е погълнало. Нищо не усеща.
Опитах се да го науча на това-онова.
Няма да съм вечен.
Не ме слушаш и...
Скутър, ела тук.
Не, не го прави.
Скут. Скут, недей.
Отвори си очите. Отвори си очите! Отвори ги!
Недей... Не го прави.
Да не си посмял да се разплачеш.
Виж, аз... И аз ще ревна. Престани.
Скут, чуй ме.
Слушай... Нали знаеш какво е злото? Знаеш, нали?
Злото и онова място, пренасянето и всичко останало...
Това е проклятието на Ландън.
Но също е и благословия.
Онези, които мислят само за проклятието,
прихващат злото, пренасят се и никога не се връщат.
Но онези, които го приемат за благословия, живеят дълго.
Живеят дори след смъртта си.
И когато умреш, всъщност още си жив.
Защото си... Помнят те.
От кои ще бъдеш ти, а?
Не можеше повече.
Продължи цели три седмици.
Брат ми прекара последните си дни, последните си седмици живот,
във вонящия хамбар.
Не мога да ти опиша тези три седмици.
Особено когато татко беше на работа и оставах сам с Пол.
Ходел е на работа?
За да не останем гладни.
И за да плащаме тока.
И не искахме хората да започнат да подозират татко...
Никой не го харесваше.
Не съм изненадана.
Казах му да го пореже.
Да освободи злото, както винаги.
Но той каза, че няма да помогне, защото злото е проникнало в мозъка му.
И един ден,
когато татко го нямаше...
Скоти.
Пусни ме.
Моля те.
Ще ти спретна нова игра със страхотна реликва.
Най-хубавата.
Шестдесет подсказки, Скоти. Шестдесет!
Ще бъде най-хубавото и дълго търсене на реликви.
Шоколадче и безалкохолно.
Хайде.
Освободи ме.
Той е луд, наясно си.
Въобразява си.
Аз съм добре.
Наред съм.
Пусни ме. Хайде!
Моля те.
Какво би си помислила за теб?
Какво ще си помисли мама, ако разбере какво правиш?
Какво би казала?
Хайде, Скот.
Вече не съм ли брат ти? За теб съм животно.
Какво ти казах, че ще направи, ако те заговори?
Че ще ме изкорми.
Ще те изкорми, точно така.
Змията се опитва да те хипнотизира, малко, глупаво пиле!
Какво още ти казах?
Да си запушиш ушите. Направи го.
Хайде, Скоти, отвържи ме. Ела веднага.
И кажи: "Озверял негодник, не те чувам. Не те чувам".
Не те чувам. - Още веднъж.
Не те чувам.
Разбираш ли ме?
Не исках. Обичам те, Скоти.
Знаеш, че те обичам.
Май е време за хранене на чудовището.
Да му предложим пилешки бутчета?
Знаеш ли колко струва месото?
Да не мислиш, че парите растат по дърветата?
Не, татко.
Знаех, че не може да го спаси у дома.
Казах, че трябва да опитам.
Можех да заведа Пол при басейна само ако го държа.
Буя Мун.
Както заведе мен.
Не прекалявай, татко.
Това ще го приспи.
Трябва да овладеем ситуацията, Скут.
КОНСКА УПОЙКА
Да.
Не бива да губим контрол.
Любимата ти гозба, Поли -
пилешки бутчета, както ги приготвяше татко.
Не яж много. Знаеш ли колко струва месото?
Всичко поскъпна.
Това е част от апокалипсиса.
Хайде. Ще спиш като бебе.
Дай ми я.
Първо пускаш водата.
Защо, по дяволите... - Улеснява пренасянето.
Не искам да знам. - Пол ми показа, както ти - чая.
Преди пренасянето гледаше във водата. Тя го караше да мисли за басейна,
онзи в Буя Мун, където са хората...
Слушай. Казах ти, че не искам да знам.
Важното е, че ако те доближи, трябва да го набодеш, ето така.
Право във врата. Разбра ли?
Обичам те, тате.
И аз те обичам, хлапе. Съжалявам.
И каза, че...
Ако не ми откъсне главата в хамбара,
ще ме убие отвъд.
Така наричаше мястото.
Аз предложих: "Ами, тогава
забъркай достатъчно конска упойка, за да го омаломощим".
Боже мой.
"Играеш си с огъня, Скут", каза той.
"Знам", отвърнах.
"Но трябва да направим нещо, преди да разкъса веригата."
И опитахме.
Скутър!
Хайде, нямаме време!
По-живо!
Хайде де, какво чакаш?
Не мога!
Не става.
Хайде, Скутър!
Скутър! Наведи се, по дяволите! Нищо не виждам!
Махни ръцете си от момчето ми!
Недей!
Ти, копеле зло...
Татко, виж.
Какво искаш?
Ела да видиш.
Защо не изглежда като преди?
Защото е мъртъв.
Злото е излязло от него заедно с куршума.
Първородният ми е. По дяволите, колко прилича на майка си!
Ако го намерят, ще ме затворят в щатския затвори или в лудница.
Ако не ме линчуват.
Мога да го пренеса.
Как?
Не можа жив, мъртъв ли ще го пренесеш?
Сега е друго.
Вече не може да се съпротивлява. Не може да бъде котва. Ще успея.
Татко, дръпни се.
Какво каза?
Дръпни се.
Да не си се побъркал?
Назад!
Кажи го само още веднъж. Хайде, осмели се да повториш!
Кажи го пак и, кълна се в Бог...
Назад, татко!
Пренесох го лесно, както винаги.
Вече мъртъв.
Пръстта там е мека.
Около черешите.
Там го положих.
Там погребах брат си.
ПОЧИВАЙ В МИР
ПОЛ
Защо ме караш да си спомня всичко това?
Това е лопатата, с която го спаси.
Каза, че ще го видиш, преди да се появи.
Видя ли го?
Да.
Аманда е.
Не е Дули, а Аманда.
Ам...
Когато говорим за това пътуване,
ще разказваме за това колко е било красиво и за снега,
за това, че сме били сами в хотела.
Но другите неща,
за брат ти и мястото, където бяхме, тях ще забравим завинаги.
Защото умът ми не ги побира.
Може би и баща ти се е чувствал така.
Трябва да разбереш нещо за басейна.
Всеки поет, художник, писател, всички ходят при басейна.
Той е опасен, но лекува и възстановява.
Като човешкото въображение.
Чудесно. Няма да те питам откъде черпиш идеи. Да приключим темата.
Добре. - Завинаги?
Но ако ти се наложи да отидеш там, запомни, че водата е най-бързият начин.
Добре.
ПОЛ + СКОТ БЯХА ТУК
Близо е, миличка.
Не те разбирам.
Разбираш.
Издава особен звук.
Скот.
Танцуваме.
Помниш ли?
Стисни ръката ми.
Стисни я и ще си идем у дома.
Замълчете, госпожо.
Иначе той ще дойде.
Помогни ми.
Трябва да ми помогнеш. Да се върнем у дома.
Замълчете. Ще го призовете.
Какво ви е?
Сбиване.
Откъде знаеш?
Трябва да се върнеш.
Мястото ви не е тук.
Аз...
Още мисля.
Не, недей. Не е нужно да си тук.
Не желаеш да си тук, затова си двойник.
Затова си взел одеялцето на Маминка.
Без него нямаше да те намеря сред толкова хора.
Отдава ти се.
Затвори очи и върви.
Без теб?
Не искам да мълча.
Вървете си.
Връщам се.
Ще го взема със себе си.
Защото си е мое.
Какво е това?
Не знам.
Не искам тук.
Спокойно.
Пол!
Скот! - Шшт.
Скот! - Да не вдигаме шум. Хайде.
Ти си виновен!
Съсредоточи се. Отведи ни у дома.
Мислиш се за прочут.
Но не си!
Одеялцето ни спира. То е котва.
Мислиш, че мястото го има.
И аз мислех така, защото Скот ме накара да му повярвам,
но Буя Мун не съществува.
Скот и брат му са отивали там наужким.
Хайде, Пол, върви в Були Мун, или както там му викате.
Мога да го пренеса, тате.
Така ли?
Да.
ПОМОГНИ МИ, ЛИЗИ
Не искам да остана тук. Лизи.
Но ако ти се наложи да отидеш там, запомни, че водата е най-бързият начин.
МОЖЕ БИ ИМА НАЧИН ДА ПОМОГНА НА АМАНДА.
ЕЛА УТРЕ В ДЕВЕТ. ОБИЧАМ ТЕ.
Лизи. Внимавай.
Превод на субтитрите Анна Делчева