BASERAD PÅ ROMANEN AV STEPHEN KING
Jag trodde att vi var överens, frun.
Du verkar inte förstå hur allvarligt det här är,
fast jag tror att en död kråka i postlådan är svårt att missförstå.
Vi ses.
Dra åt helvete, Jimmy.
Det var inte snällt sagt, frun.
Vilken gullig sång, va?
Titta här.
KAPTEN BLACK - TOMMA DEMONER
Ser du vad det står? Kapten Black och Tomma demoner.
Kapten Black hade en magisk jojo.
Fast det vet du redan.
Jojoar som denna gjordes i marknadsföringssyfte.
Jag hittade den på Ebay och lärde mig några trick, som Kapten Black.
Kolla. Jag ska få den att sova.
Nu går jag ut med hunden.
Jag är törstig.
Vi kan fixa det.
Känns det bättre?
Det känns bättre när du är borta.
Förståeligt.
Det här går snabbt.
Vi har ändå inte råd med dröjsmål.
Fast det vore kul att stanna.
Det är ett fint ställe.
Inte för att jag missunnar honom det. Han var ett geni.
Han tjänade alla pengar med sin speciella talang.
Hans gudagåva, och du värmde bara hans säng.
Det gör dig till en parasit, inte sant?
Mr Dooley, vi var partner.
Vi förlitade oss på varandra.
Och vi älskade varandra.
Och det är nåt som Dashmiel inte verkar förstå.
Du vet vad de säger. Åsikter är som rövar. Alla har en.
Scotts talang var inte bara speciell, den var extra speciell.
Jag har läst alla hans böcker. Kanske professorn sa det.
Vet du vilken jag gillade bäst?
Den med jojon. Tomma demoner.
Nej, frun.
Den är bra, men inte lika bra som Kustfararens dotter.
Jag älskade den och läste sönder den.
Bästa delen är när Gene säger åt sin skitstövel till far
att han aldrig återvänder.
Du vet vad han säger, du... Minns du det?
Gene sa att hans far aldrig förstod kärlekens plikt.
Så är det.
Det är bara så.
Han förstod aldrig kärlekens plikt.
Hur många har känt nåt sånt och aldrig kunnat säga det?
Scott förtjänade ett ställe som detta.
Och nu är han borta.
Vad synd, och vad synd att du gömmer det världen vill se.
"Kvinnorna tittade på varandra på det sätt vissa kvinnor gör, men aldrig män,
för att de ser längre och i fler färger."
"I fler färger."
Endast Scott kan skriva så, och ingen har ens sett det.
Det ligger där nere i en mörk låda på grund av dig.
Vet du vad den här kvinnan ser framför sig nu?
En tjuv.
Du tvingade mig att göra det.
Lyssna på mig nu.
Världen förtjänar att se det här.
Vi hade en överenskommelse som du inte höll dig till.
Vad menar du?
Du ger mig pappren, jag ger dem till professorn, han publicerar dem
så att folk kan förstå hur briljant Scott Landon var.
Mr Dooley. Vi... Vi hade ingen överenskommelse.
-Jo. -Vi... Vi hade ingen...
Jo, det hade vi. Men du ljög, eller hur?
Så var är resten?
Var är det hemliga?
-Du gömmer det från professorn. -Nej.
-Från världen. -Snälla.
Från mig.
Snälla.
Jag kommer inte över det, och det gör mig så arg.
Jag lovar dig.
-Du kan få allt. -Sch.
Tyst, frun.
Inget mer bitchande.
Förlåt att jag använder det ordet, men man bör kalla saker det de är.
"Hemligheter är inget kul. Hemligheter gör dig ful."
Jag har nåt vi borde lyssna på. Det är från Stridsfanor.
Det finns en uppföljare till Reliker.
Det var bara ett kapitel och ett utkast.
Jag hittade det där bak.
Du ljuger, och lögnare hamnar i snickarboden.
Jag vill höra av professorn innan kl 22 imorgon.
Han har inget sätt...
Han har inget sätt att nå dig.
Han kan inte nå dig.
Han har inget sätt att nå dig.
Han har inte ditt nummer.
-Han har inte din mejl. Han kan inte... -Kl 22 imorgon,
annars blir det värre nästa gång.
Han har inget sätt att nå dig.
Nej.
Tyst, frun.
Lisey. Nej.
Åh nej. Nej.
Åh.
Lisey.
Åh, Gud.
BERÄTTAR DU FÖR NÅN ATT JAG VAR HÄR ÄR DU DÖDENS.
MEN JAG DÖDAR DINA SYSTRAR FÖRST.
TRO MIG DIN VÄN JIM DANDY
Landons har bra läkkött.
Vi måste ha det.
Jag är bara ingift Landon.
Nej.
-Jag borde inte ha sagt nåt. -Nej.
Pappa sa att vi inte gräver upp de döda.
Nej.
Nej, du måste berätta.
Du måste berätta klart. Sen behöver vi aldrig prata om det igen.
Jag älskade honom, Lisey.
Jag vet.
Vad är det som händer?
Det är okej.
Du är en naturbegåvning.
Vad är det här?
Var är vi?
Sweetheart Hill.
Vi måste vara tysta.
Det räcker.
Lisey.
Hej, Dan.
Hej, mrs Landon.
Är allt bra? Du låter konstig.
Jag är okej. Jag är bara sömnig.
Jag ska gå och lägga mig.
Förlåt att jag stör.
Jag ville bara säga att Roddy Boynton står parkerad utanför om du behöver nåt.
-Tack. -Ha en trevlig kväll, mrs Landon.
Okej, hej då.
Snälla säg mig att du inte tror på den där smörjan.
Du var alltid realisten.
Och bassängen var inte bara helande. Den kunde fascinera folk.
VAR JUST HOS AMANDA. TOG PISTOLEN.
BRA.
SLÄNG DEN I FLODEN.
OKEJ. DU KUNDE ÅTMINSTONE HA DISKAT EFTER DIG.
Vad ska jag göra med Dooley, Scott?
Och Amanda?
Har du nån idé?
Gullunge.
Scott?
Scott.
Jag älskade dig. Jag räddade dig.
Jag gav dig is.
Nej.
Jag älskade dig. Jag räddade dig.
Jag gav dig is.
Jag älskade dig. Jag räddade dig två gånger.
Jag räddade dig.
Jag räddade dig två gånger.
Ikväll och imorgon ska vi...
Manda?
Stäng dörren, Lisey. Har du en käpp i röven? Herregud.
Vad gjorde du ute?
Enligt snyggot där hade Robert Frost rätt.
Världen kommer att sluta i is, inte eld.
Tur att Scott är på västkusten. Det är säkert 21 grader i LA.
Han ställde in turnén.
Va? Den kontrollerande författarstjärnan?
Det är nåt fel på honom.
Han har varit konstig sen jul.
Han är inte sig själv, och det blir värre.
Säger du det här till mig för att...
Åh, just det. Jag är den galna i familjen.
För att jag måste prata med nån.
Visst, men inte Darla, va?
Det är inte hon som spårar ur ibland och blir sängliggandes några dagar, så...
Nej. För att han pratar med dig.
Du är den enda han pratar med förutom mig.
Har han sagt nåt? Om att vara deprimerad?
Om att vara frånvarande?
Nej. Jag menar, han verkade lite konstig.
Men inte bara sen julen. Sen thanksgiving, skulle jag säga.
Pratade han nånsin om sin barndom?
Har han nånsin pratat med dig om den?
Nej. Vad har han sagt åt dig?
-Seriöst? Inget? Aldrig? -Nej. Han... Nej. Jo.
Han... Han pratade med mig om den en gång.
Det var länge sen. Precis efter att vi gifte oss.
Han sa att Landons har en vana att lämna verkligheten.
Han kallade det att "vara borta". Stress, kanske?
Han älskar stress.
Nej, det är mer som en sjukdom. Som...
Två typer av vansinne.
Det onda och det borta.
Det går i släkten.
Nåt i blodet.
Du kom till mig för att jag är den galna.
Nej. Jag kom för att jag är rädd.
Och jag vill inte förlora honom.
När jag drar mig tillbaka
är det för att jag är rädd.
Jag är rädd för framtiden.
För att dö ensam i det här huset med bara mina två systrar som minns mig.
Så ibland går jag in i det förflutna till när jag var ett barn.
När livet inte var så jäkla komplicerat.
Och ibland när jag drar mig tillbaka...
Är det svårt att komma tillbaka?
Om jag skär mig själv...
Smärtan tar mig tillbaka, men en dag räcker det inte.
Gud. Säg inte så.
-Gör inte det. -Du vill inte veta.
-Du tror inte det... -Sluta skära dig själv.
Jag borde gå. Det mörknar.
Jag vill inte köra hem i mörkret.
Du vill inte lämna honom ensam.
Eller hur?
Gör det rätta, då.
Håll fast vid honom, Lisey. Han älskar dig.
Finns det nån som kan hålla honom kvar i den här världen...
Det är jag.
Det måste vara jag.
Scott?
Scott!
Hallå. Det är iskallt här uppe.
Du kan väl komma tillbaka till huset?
Hördu.
Vad gör du?
Hördu.
Scott.
Okej. Sluta fåna dig. Kom igen.
Du skräms.
Älskling.
Hallå, älskling?
Är allt bra?
Hallå.
Prata med mig.
Om du är där,
kom tillbaka.
Kom bara tillbaka.
Vart tog du vägen?
Minns du när du skar handen?
-Då jag grälade med tvättomaten. -Och... Ja,
och du tvättade av dig i handfatet som Paul visat dig.
Gjorde Paul så när er pappa skar honom, efter att du hoppade från ladan?
Nej. Det hände sen.
Pauls sår var ordentliga. Det var inte bara jack.
Pappa skar djupt. Men det är inte det du vill fråga.
Ja.
-Fråga vad du vill, så svarar jag. -Okej.
-Men du måste fråga. -Okej.
När du hoppade från ladan...
Pappa gav mig en puss.
En puss är pappas pris.
Pappa släppte ut det onda ur Paul, och det var över.
Pang, slut.
Åtminstone för den dagen.
Men det var inte det du ville fråga.
Hur läktes han?
Hur blev han bättre?
Det finns en plats.
Han kallade det...
Booyamånen.
Vi kallade det Booyamånen.
Jag tog honom när han hade ont.
Och när han var död.
Jag begravde honom på Sweetheart Hill.
Dit vi åkte idag. Det var vår plats.
Ställ din fråga. Jag vet vad den är,
men du måste fråga.
Var det på riktigt?
Platsen vi åkte till idag?
Eller inbillade jag mig bara?
Och sen tog han mig.
Om du vill...
...kan jag leda dig dit igen.
Ja.
Jag vill.
-Vad tänkte du på? -Pilträdet.
Det var bra. Bättre än Paul.
Herregud, vilka blommor. Får jag röra dem? Är de farliga?
En gång tog jag med en, men den dog direkt.
-Det blir snart mörkt. -Det blir aldrig mörkt här.
Månen är alltid där, precis ovan horisonten.
Lisey, titta.
Paul gjorde den här av en trasig spjällåda.
Bassängen är bäst.
-Finns det folk här? -Ja.
Men de är trasiga.
Vad är det?
Tänk på nåt, Lisey.
Nåt i rummet.
Vad var det för nåt?
Den långa pojken.
Jag har aldrig sett den på nära håll. Jag har aldrig velat det.
Jag vill inte vara här.
Han och jag känner varann sen länge.
Minns du när jag måste ta Paul för att pappa skar honom så illa?
Den dagen kom den så nära
att vi kunde se den genom träden.
Den var så lång.
Oändlig.
Och känslorna den medför.
Förtvivlan.
Sorgsenhet.
-Den vet. -Vet vad?
Mig.
Den kallar på mig.
Kan den komma igenom till oss?
Troligtvis inte.
Jag hör den ibland när jag skriver.
Hans sinne når ut till mitt.
När jag ligger sömnlös hör jag honom komma.
Jag ser honom i en spegel eller ett glas och jag ser hans ansikte.
Många ansikten.
Och jag önskar...
Jag gör det, ibland, jag...
Men nu har jag dig, Lisey.
Och du håller mig kvar här.
Du är mitt ankare.
Det finns ankare här och där.
Ankare och dubbelgångare.
Vad menar du?
Ibland är jag en dubbelgångare.
Paul var aldrig det.
Men det finns så mycket jag inte vet, som jag bara kan gissa mig till.
Som hur vatten sammankopplar Booyamånen med vår värld.
-Hur du kan gå dit men inte de flesta. -För att du hjälpte mig.
Men bassängen läker.
Det vet jag säkert.
Det var dit jag tog Paul när pappa skar honom.
-Vi var på väg dit. -Så att han kan må bättre.
Så att han kan må bättre, som du efter att du skar din arm.
Ja.
Sen kom den.
Den långa pojken.
Stick. Dra härifrån.
Och försök inte lura mig med ert vatten igen.
Scott, hörde du det?
Vad är det?
Jag vet inte.
-Jag vill inte vara här. -Det är okej.
Paul, vart är du på väg?
Det är hitåt. Paul.
Paul!
Vart ska du? Paul!
Av nån anledning kunde Paul inte sluta närma sig den.
Paul! Gå inte dit.
Paul!
Paul, kom tillbaka!
Paul!
Jag så ju åt dig att inte gå dit!
Han fick mig i armen.
Det är okej. Bassängen fixar den.
Bassängen fixar allt, som alltid.
Kom igen.
Den försvann.
Men den satte sitt märke på oss.
Kände oss.
Vi gick dit fler gånger innan Paul dog.
Nu när jag tänker på den...
...tänker den på mig.
Gör inte det, då.
Tänk inte på den.
Jag måste veta en sak till om din bror.
Inte mer.
-Varför är det baklänges? -Hon skar in det på armen.
YESIL GIM PLÄJH
För att hon skar in det på armen.
Vet du vad det här är?
Är du där?
Krama min hand.
Krama min hand om du är där.
Är du vid bassängen?
Gick du till bassängen för att bli bättre?
Vill du komma tillbaka?
Jag vill komma tillbaka.
Varifrån?
-Jag vill komma hem. -Okej.
Vill du komma hem?
Då måste du hjälpa mig.
Hur ska jag klara det här själv?
Berätta.
Hjälp mig. Okej?
Hjälp mig.
Hjälp mig!
Det finns så mycket jag inte vet, som jag bara kan gissa mig till.
Hur vatten sammankopplar Booyamånen med vår värld.
Hur du kan gå dit men inte de flesta.
Du är en naturbegåvning.
Undertexter: Borgir Ahlström