PAMATĀ STĪVENA KINGA ROMĀNS
Kundze, man šķita, mēs vienojāmies.
Šķiet, jūs nesaprotat, cik tas nopietni,
lai gan es domāju, ka diezgan grūti ir pārprast beigtu vārnu pastkastītē.
Tiksimies.
Ej dirst, Džimij.
Nu, kundze, tas nu gan nav jauki.
Vai šī nav ļoti jauka dziesma?
Paskatieties.
KAPTEINIS MELNAIS TUKŠIE VELNI
Redzat, kas uz sāna rakstīts? Kapteinis Melnais un Tukšie velni.
Kapteinim Melnajam bija burvju jo-jo.
Protams, jūs to zināt.
Šādi jo-jo bija izdevēja reklāmlietiņas.
Es to nopirku eBay un iemācījos dažus trikus, kā kapteinis Melnais.
Skatieties! Es to iemidzināšu.
Un nu es pastaidzināšu suni.
Esmu izslāpusi.
To mēs varam labot.
Jūtaties labāk?
Jutīšos labāk, kad aiziesiet.
Skaidra lieta.
Es jums neatņemšu daudz laika.
Mēs nekādā gadījumā nevaram vilcināties, kundze.
Es gan gribētu palikt.
Šī ir jauka māja.
Man neskauž. Viņš bija tīrākais ģēnijs.
Viņš ar savu īpašo talantu nopelnīja to naudu.
Ar savu Dieva doto dāvanu. Un jūs tikai sildījāt viņa gultu.
Tas jūs padara par parazītu, ne?
Dūlija kungs, mēs bijām partneri.
Mēs paļāvāmies viens uz otru.
Un mēs viens otru mīlējām.
Un šķiet, ka Dašmiels to nesaprot.
Nu, ziniet, kā saka. Viedokļi ir kā pakaļcaurumi. Katram pa vienam.
Skota talants bija nevis īpašs, bet ārkārtīgi īpašs.
Esmu izlasījis it visas viņa grāmatas. Varbūt profesors jums pateica.
Zināt, kura man patika vislabāk?
Tā, kurā ir jo-jo.Tukšie velni.
Nē, kundze.
Tā ir laba, bet ne tik laba kā Piekrastnieka meita.
Tā man ne tikai patika. Iemīlēju un... nolasīju līdz driskām.
Mana mīļākā vieta ir tā, kur Džīns pasaka savam sūda tēvam,
ka vairs neatgriezīsies.
Jūs zināt, ko viņš saka? Jūs atceraties?
Džīns saka, ka viņa tēvs nekad nav sapratis mīlestības pienākumu.
Pareizi.
Pilnīgi pareizi.
Nekad nav sapratis mīlestības pienākumu.
Cik daudz cilvēku ir ko tādu jutuši un nav spējuši to izteikt?
Skots bija pelnījis šādu māju.
Un nu viņa vairs nav.
Cik žēl, un cik žēl, ka neatdodat to, ko pasaule gribētu redzēt.
"Sievietes saskatījās tā, kā tikai dažas sievietes spēj, vīrieši nekad,
jo viņas redz tālāk un vairāk krāsās."
"Vairāk krāsās".
Tā spēja pateikt tikai Skots Lendons, un neviens to nav redzējis.
Jūsu dēļ tas te sēž tumšā kastē.
Zināt, ko šī sieviete te tagad redz savā priekšā?
Zagli.
Jūs mani spiedāt to darīt.
Nu klausieties. Jūs klausāties?
Pasaule ir pelnījusi to redzēt.
Un mums bija vienošanās, bet jūs to nepildījāt.
Kā jūs to domājat?
Jūs atdodat man papīrus, es nododu profesoram,
viņš tos publicē, lai pasaule redz,
un tad cilvēki varēs saprast, cik Skots Lendons bija dižens.
Dūlija kungs. Mums nebija vienošanās.
-Bija. -Mums nebija vie...
Protams, ka bija. Bet jūs melojāt, vai ne?
Tad kur ir pārējie materiāli?
Kur ir slepenie materiāli?
-Kā jūs tos slēpjat no profesora. -Nē.
-No pasaules. -Lūdzu.
No manis.
Lūdzu. Lūdzu. Lūdzu.
Es nespēju tam tikt pāri, un tas mani dara tik dusmīgu.
Es jums apsolu. Es jums apsolu.
-Varat visu dabūt. -Kuš.
Nu kuš, kundze.
Pietiks vāvuļot, kuce.
Piedodiet, ka tā teicu, bet man patīk saukt lietas īstajos vārdos.
"Noslēpumi jautri nav(a). Noslēpumi pāri dara."
Man ir kaut kas, kas mums jāpaklausās. Tas ir no Kaujas karogiem.
Ir turpinājums darbam Relikvijas.
Nē, nieks, viena nodaļa, uzmetums. Man tas tur ir, kundze.
Jūs esat mele, un meļus ved uz malkas šķūnīti.
Tā ka gaidu profesora ziņu līdz desmitiem rīt vakarā.
Viņš nevar...
Viņš nevar nekā ar jums sazināties.
Viņš nevar ar jums sazināties.
Viņš nevar nekā ar jums sazināties.
Viņam nav jūsu telefona numura.
-Nav e-pasta adreses. Viņš nevar... -Līdz desmitiem rīt vakarā,
vai nākamreiz nodarīšu pāri smagāk.
Viņš nevar nekā ar jums sazināties.
Nē.
Nu kuš, kundze.
Līsij. Nē.
Ak nē. Nē.
Ak.
Līsij.
Ak dievs.
JA PATEIKSIET KĀDAM, KA ES TE BIJU, ES JŪS NOGALINĀŠU.
BET VISPIRMS NOGALINĀŠU JŪSU MĀSAS.
TICIET MAN! JŪSU DRAUGS DŽIMS DENDIJS
Visiem Lendoniem brūces ātri dzīst.
Tā bija jābūt.
Es esmu Lendone tikai pēc laulības.
Nē.
-Man nevajadzēja tev stāstīt. -Nē.
Tētis teica, ka mēs nerokam ārā mirušos.
Nē.
Nē, tev ir man jāstāsta. Tev ir man jāstāsta.
Izstāsti līdz galam, un es apsolu, mēs par to vairs nekad nerunāsim.
Es viņu mīlēju, Līsij.
Es zinu, ka mīlēji.
Kas notiek? Kas notiek?
Viss ir labi.
Tev tas padodas dabiski.
Kas tas ir?
Kur mēs esam?
Mīļotās kalnā.
Mums jābūt klusiem.
Nu pietiks.
Līsij.
Sveiki, Den.
Nu sveiki, Lendones kundze.
Jums viss kārtībā? Jocīgi izklausāties.
Viss kārtībā. Esmu samiegojusies. Tikai samiegojusies.
Es... Es pošos gulēt.
Nu, piedodiet, ka iztraucēju.
Gribēju tikai pateikt,
ka Rodijs Bointons sēž mašīnā ceļa malā, ja jums ko vajag.
-Liels paldies. -Arlabvakaru, Lendones kundze.
Labi, atā.
Lūdzu, saki man, ka tu nenoticēji tiem murgiem -
pat uz sekundi ne.
Proti, tu vienmēr esi bijusi tā praktiskā.
Un baseins ne tikai dziedināja, tam piemita spēja apburt.
NUPAT BIJU AMANDAS MĀJĀ. PAŅĒMU VIŅAS IEROCI.
LABI.
IEMET TO UPĒ.
LABI. VARĒJI VISMAZ NOMAZGĀT TRAUKUS.
Skot, ko lai es daru ar Dūliju?
Un Amandu?
Tev ir kāda doma?
Mīļuk.
Skot?
Skot.
Es... Es tevi mīlēju. Es tevi izglābu.
Es tev iedevu ledu.
Mana mamma man teica
Viņa teica: dēls, lūdzu, uzmanies
Ir tāda lieta, ko sauc par mīlestību
Zini, tā ir visur
Viņa man teica
-Viņa var salauzt tev sirdi -Salauzt tev sirdi
-Un darīt tevi nelaimīgu -Un darīt tevi nelaimīgu
Kopš esmu saticis šo sievieti, jā
Es jūtu, tas ar mani noticis Un es jums saku
-Tagad par vēlu griezties atpakaļ -Tagad par vēlu griezties atpakaļ
Es domāju, es domāju Es domāju, ka iemīlos
Es atskārtu, ka zvanu viņai Vismaz desmit reižu dienā
Ziniet, tas tik neparasti
Man tādā garā turpināt
Es jums saku: naktī nevaru pagulēt
Nē. Nē, nē, nē.
-Gribu viņu cieši skaut -Gribu viņu cieši skaut
Es tik ļoti centos pārliecināt sevi
Ka šī sajūta nav pareiza
-Jā, o, jā -Tagad par vēlu griezties atpakaļ
Es domāju, es domāju Es domāju, ka iemīlos
Es neiebilstu
Ja es zinātu, ka arī viņa mani mīl
Bet nepatīk doma Ka esmu iemīlējies tikai es
Un es neko nevaru darīt, nē
-Tagad par vēlu griezties atpakaļ -Griezties atpakaļ
Es domāju, es domāju Es domāju, ka iemīlos
Jo es iemīlos
Tagad par vēlu griezties atpakaļ
Es domāju, es domāju Es domāju, ka iemīlos
Tagad par vēlu griezties atpakaļ
Es tevi mīlēju. Es tevi izglābu.
Es tev iedevu ledu.
Es tevi mīlēju. Es tevi izglābu. Es tevi izglābu divreiz.
Es tevi izglābu.
Es tevi izglābu divreiz.
Šonakt un rīt mēs...
Manda?
Aizver durvis, Līsij. Esi mucā augusi? Jēziņ.
Ko tu dari laukā?
Saskaņā ar to smukulīti, Robertam Frostam bija taisnība.
Pasaule ies bojā ledū, nevis ugunī.
Labi, ka Skots ir rietumos. Losandželosā droši vien 20 grādu.
Viņš atcēla tūri.
Ko? Misters Dižākais Rakstnieks Rokzvaigzne?
Viņam kaut kas kaiš.
Jau kopš Ziemassvētkiem.
Viņš nav viņš pats, un kļūst sliktāk.
Tu man to stāsti tāpēc, ka...
Ā, pareizi. Protams. Es šajā ģimenē esmu trakā.
Man vajag ar kādu parunāt.
Protams, bet ne ar Darlu, vai ne?
Jo viņa ik pa laikam neatslēdzas, nevajag pāris dienu vadīt gultā, tāpēc...
Ak dievs, nē. Tāpēc, ka viņš runā ar tevi.
Tu esi vienīgā, ar kuru viņš runā, ja neskaita mani.
Vai viņš tev ir ko teicis? Vai ir teicis, ka ir nomākts?
Ka ir atsvešināts?
Nē. Zini, viņš šķita nedaudz jocīgs.
Bet ne kopš Ziemassvētkiem. Es teiktu, jau pirms Pateicības dienas.
Vai viņš kādreiz ir ar tevi runājis par savu bērnību?
Vai viņš jebkad ir ar tevi par to runājis?
Nē. Ko viņš tev teicis?
-Nopietni? Neko? Nekad? -Nē. Viņš... Nē, viņš... Viņš ir.
Viņš runāja ar mani par to vienu reizi.
Tas bija sen. Uzreiz pēc kāzām.
Viņš teica, ka Lendoni mēdz zaudēt saikni...
ar īstenību.
Viņš to sauca par "aiziešanu".
Varbūt stress?
Viņš stresā zeļ. Viņam patīk stress.
Tas nav tas. Tā vairāk ir kā slimība. Tas ir kā...
Divi neprāta veidi.
Sliktais un aiziešana.
To pārmanto.
Kaut kas pārmantojams.
Tu tomēr atnāci tāpēc, ka es esmu trakā.
Nē. Es atnācu tāpēc, ka man ir bail.
Un es negribu viņu zaudēt.
Kad es attālinos...
tas notiek tāpēc, ka man bail.
Man bail no nākotnes.
No tā, ka nomiršu viena šajā mājā un mani apraudās tikai manas abas māsas.
Un tāpēc dažreiz es dodos uz pagātni, kad es biju bērns.
Kad dzīve nebija tik nolādēti sarežģīta.
Un tad dažreiz, zini, kad es noslēdzos...
Vai ir grūti... atgriezties?
Ja es sagriežu sevi...
sāpes ļauj man atgriezties, bet kādudien tā nenotiks.
Ak dievs. Nesaki tā!
-Nedari tā! Negriez... -Tu negribi dzirdēt.
-Tu netici, bet tas... -Negriez vairs sevi!
Man jābrauc, jo kļūs tumšs.
Es negribu braukt tumsā.
Tu negribi viņu pamest vienu.
Vai ne?
Tad izlabo to!
Turies pie viņa, Līsij! Viņš tevi mīl.
Un, ja ir kāds, kurš var turēt viņu piesietu pie šīs pasaules...
Tā esmu es.
Tai jābūt man.
Skot?
Skot!
Ei. Te augšā ir auksti.
Kāpēc nenāc atpakaļ mājā?
Ei.
Ko tu dari?
Ei.
Skot.
Labi. Tā. Beidz muļķoties! Nu taču.
Tu mani biedē.
Mīļais.
Ei, ei, mīļais.
Vai tev viss labi?
Ei.
Runā ar mani!
Ja tu esi tur...
atgriezies.
Vienkārši atgriezies.
Kur tu esi aizgājis?
Atceries to reizi, kad tu sagriezi savu roku?
-Naktī, kad strīdējos ar veļas mazgātavu. -Un... Jā,
un tu to nomazgāji izlietnē tā, kā Pols tev bija rādījis.
Pols tā darīja, kad tētis viņu sagrieza, piespiežot tevi nolēkt no šķūņa?
Nē. Tā darīja vēlāk.
Un Pola griezumi bija nopietni. Tās nebija skrambas. Tie bija nopietni.
Tētis grieza dziļi. Bet ne to tu gribi jautāt.
Jā.
-Pajautā, ko gribi, un es atbildēšu. -Labi. Labi, labi.
-Bet tev jāpajautā. -Labi.
Kad tu izlēci pa šķūņa logu...
Tētis mani noskūpstīja.
Skūpsts ir tēta balva.
Tētis izlaida slikto no Pola, un tas bija galā.
Būls, beigas.
Vismaz tajā dienā.
Bet arī to tu negribi jautāt.
Kā viņš sadziedēja brūces?
Kā viņam kļuva labāk?
Ir kāda vieta.
Viņš to sauca...
Būjamūna.
Mēs to saucām Būjamūna.
Es vedu viņu turp, kad viņš bija savainots.
Un aizvedu, kad bija miris.
Un es viņu apglabāju Mīļotās kalnā.
Tur, kur mēs todien aizgājām. Tā bija mūsu vieta.
Uzdod savu jautājumu. Es zinu, kāds tas ir,
bet tev ir jāpajautā.
Vai tā vieta bija īsta...
kur mēs šodien bijām...
vai arī tā bija mana iztēle?
Un tad... viņš mani aizveda.
Ja tu gribi...
es tevi aizvedīšu tur atkal.
Jā.
Es gribu.
-Par ko tu iedomājies? -Par vītolu.
Tas bija labi. Sanāca labāk nekā Polam.
Ak dievs, puķes. Drīkstu tām pieskarties? Tas ir droši?
Es reiz vienu paņēmu līdzi, bet tā uzreiz novīta.
-Drīz kļūs tumšs. -Te nekad nekļūst tumšs.
Mēness vienmēr ir tur, tieši virs horizonta.
Līsij, paskaties!
Pols to uztaisīja no salauztas kastes.
Baseins ir vislabākais, Līsij.
-Vai šeit ir cilvēki? -Jā.
Bet viņi ir sagrauti.
Kas tas?
Iedomājies kaut ko, Līsij.
Kaut ko, kas ir istabā.
Kas tas bija? Kas bija tas radījums?
Garais.
Es nekad neesmu to redzējis tuvumā. Nekad neesmu gribējis.
Es negribu būt te.
Es ar to radījumu esmu sen pazīstams.
Atceries, kad man bija jāaizved Pols, jo tētis viņu ļoti sagrieza?
Todien tas bija tik tuvu,
ka varējām viņu caur kokiem saskatīt.
Tas bija tik garš.
Nebeidzami.
Un tā radītās sajūtas.
Izmisums.
Skumjas.
-Tas pazīst. -Ko?
Mani.
Tas sauc mani.
Vai tas var tikt cauri? Vai tas var tikt cauri pie mums?
Visticamāk, ne.
Es dažreiz to dzirdu, kad rakstu.
Tā prāts sazinās ar manu.
Un, kad naktī nevaru pagulēt, es dzirdu to nākam.
Uz brīdi pamanu to spogulī vai stiklā, un es redzu tā seju.
Daudzas sejas.
Un es vēlos...
Tiešām, tāpēc... dažreiz es...
Bet nu man esi tu, Līsij.
Un tu mani noturi te.
Tu esi mans enkurs.
Ir enkuri te un tur.
Enkuri un dubultnieki.
Kā tu to domā?
Dažreiz es esmu dubultnieks.
Ar Polu tā nekad nenotika.
Bet es tik daudz ko nezinu, varu tikai minēt.
Piemēram, kā ūdens sasaista Būjamūju ar mūsu pasauli.
-Kā tu vari aiziet, bet vairums nevar. -Jo tu man palīdzēji.
Bet baseins dziedina.
To es droši zinu.
Zini, tur es vedu Polu, kad tētis viņu sagrieza.
-Mēs bijām ceļā uz baseinu. -Lai tu varētu viņu dziedināt.
Lai tu varētu viņu dziedināt tā, kā dziedināji sevi, kad sagriezi roku.
Jā.
Un tad tas atnāca.
Garais.
Ejiet, prom!
Un nemēģiniet mani atkal piemuļķot ar to ūdens padarīšanu.
Skot, tu dzirdi?
Kas tas ir?
Es nezinu.
-Es negribu te būt. -Būs labi.
Pol, kur tu ej?
Pol, uz šo pusi. Pol.
Pol!
Kur tu ej? Pol!
Kaut kāda iemesla dēļ Pols nespēja apstāties - gāja tik tam pretī.
Pol! Pol, neej tur.
Pol!
Pol, nāc atpakaļ!
Pol!
Es tev teicu - neej! Es tev teicu!
Viņš saplēsa man roku. Saplēsa roku.
Nekas, Pol. Baseins to izdziedinās.
Baseins visu izdziedinās, kā vienmēr.
Nāc, nāc.
Tas aizgāja.
Bet tas mūs iegaumēja.
Pazina mūs.
Mēs tur devāmies arī citas reizes, pirms Pols nomira.
Un nu, kad es par to domāju...
tas domā par mani.
Nu tad nedomā!
Nedomā par to!
Man vēl kaut kas jāzina par tavu brāli.
Pietiek, pietiek, pietiek. Pietiek, pietiek.
-Kāpēc spoguļrakstā? -Viņa iegrieza to sev rokā.
PALĪDZI MAN, LĪSIJ
Viņa iegrieza to sev rokā.
Zini, kas tas ir?
Vai tu esi tur?
Saspied manu roku.
Saspied manu roku, ja tu esi tur.
Vai tu esi pie baseina?
Vai tu devies uz baseinu dziedināties?
Vai tu gribi atgriezties?
Es gribu atgriezties.
No kurienes?
-Es gribu atgriezties mājās. -Labi, labi.
Vai tu gribi atgriezties mājās?
Tad tev ir man jāpalīdz.
Bez tevis es to neprotu.
Pastāsti man.
Palīdzi man. Labi?
Palīdzi man!
Palīdzi man! Palīdzi man!
Es tik daudz ko nezinu, varu tikai minēt.
Kā ūdens sasaista Būjamūnu ar mūsu pasauli.
Kā tu vari aiziet, bet vairums nevar.
Tev tas padodas dabiski.
Tulkojusi Laura Hansone