- מבוסס על הרומן מאת סטיבן קינג -
גברת, חשבתי שיש לנו הסכם.
נראה שאת לא קולטת כמה העסק הזה רציני,
אף שהייתי חושב שעורב מת בתיבת הדואר
יהיה די קשה שלא להבין.
אנחנו עוד נתראה.
לך תזדיין, ג'ימי.
גברת, זה בכלל לא יפה.
נכון שזה שיר חמוד?
תראי את זה.
- קפטן בלאק, שדים ריקים -
רואה מה כתוב על הדופן? "קפטן בלאק" ו"שדים ריקים".
לקפטן בלאק היה יו-יו מכושף.
את יודעת את זה, כמובן.
יו-יואים כאלה היו מוצר קידום מכירות שהמו"ל ייצר.
קניתי אותו באי-ביי וגם למדתי לעשות בו כמה טריקים, כמו קפטן בלאק.
תראי. אני אשכיב אותו לישון.
ועכשיו אטייל עם הכלב.
אני צמאה.
אפשר לסדר את זה.
מרגישה יותר טוב?
ארגיש יותר טוב אחרי שתלך.
מקובל עליי.
לא אגזול יותר מדי מזמנך.
אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להתעכב, גברת.
הלוואי שיכולתי להישאר.
זה בית יפה.
לא שאני נוטר לו טינה. הוא היה גאון ללא עוררין.
הוא עשה את כל הכסף בזכות הכישרון המיוחד שלו.
מתת האל שלו, ואת בסך הכול חיממת לו את המיטה.
זה אומר שאת סוג של טפיל, לא?
מר דולי, אנחנו... היינו שותפים.
נשענו זה על זה.
ואהבנו זה את זה.
ונראה שדשמיל פשוט לא מבין את זה.
את יודעת איך אומרים, דעה היא כמו חור תחת, לכל אחד יש.
הכישרון של סקוט לא היה סתם מיוחד, הוא היה מיוחד במיוחד.
קראתי את כל הספרים שלו. אולי הפרופסור סיפר לך.
יודעת איזה מהם הכי אהבתי?
את זה עם היו-יו. "שדים ריקים".
לא, גברת.
זה ספר טוב, אבל לא כמו "בתו של קואסטר".
לא סתם אהבתי אותו. השתגעתי עליו ו... קראתי אותו שוב ושוב.
החלק האהוב עליי הוא כשג'ין אומר לאביו הבן זונה
שהוא לא יחזור.
את יודעת מה הוא אומר... זוכרת את זה?
ג'ין... ג'ין אומר שאביו מעולם לא הבין את חובת האהבה.
בדיוק.
זה בדיוק זה.
הוא מעולם לא הבין את חובת האהבה.
כמה אנשים הרגישו משהו כזה ולא היו להם מילים?
סקוט היה ראוי לבית כזה.
ועכשיו הוא מת.
כמה חבל, וכמה חבל שאת מחזיקה
במה שהעולם היה רוצה לראות.
"הנשים הביטו זו בזו כפי שנשים מביטות זו בזו וגברים לא,
כי הן רואות רחוק יותר ובצבעים רבים יותר."
"בצבעים רבים יותר."
רק סקוט לנדון מסוגל לנסח כך ואיש מעולם לא ראה את זה.
זה מונח כאן בארגז חשוך בגללך.
אתה יודע מה האישה הזאת רואה מולה עכשיו?
גנב.
אילצת אותי לעשות את זה, גברת.
עכשיו תקשיבי לי. את מקשיבה?
לעולם מגיע לראות את זה.
היה לנו הסכם ולא קיימת אותו.
מה זאת אומרת?
את נותנת לי את הניירות, אני נותן לפרופסור,
הוא מוציא אותם לאור
כדי שאנשים יוכלו להבין את גדולתו של סקוט לנדון.
מר דולי, לא... לא היה לנו שום הסכם.
כן. -לא נכון. לא היה לנו...
כן, בטח שהיה. אבל את שיקרת, נכון?
אז איפה שאר הדברים?
איפה הדברים הסודיים?
איך את מסתירה אותם מהפרופסור? -לא.
מהעולם. -בבקשה.
ממני.
בבקשה. בבקשה. בבקשה.
אני לא יכול להתגבר על זה וזה מכעיס אותי כל כך.
אני מבטיחה לך...
אתן לך את הכול. -שתקי.
שתקי עכשיו, גברת.
די עם הכלבתיות שלך.
צר לי על השימוש במילה כזאת, אבל אני מאמין בלקרוא לדברים בשמם.
"סודות, סודות הם לא משעשעים. סודות, סודות פוגעים באנשים."
יש לי משהו שכדאי שנקשיב לו, מתוך "דגלי קרב".
יש ספר המשך ל"שרידים".
לא, יש רק פרק אחד וראשי פרקים.
הוא נמצא שם מאחור, גברת.
את שקרנית. ושקרנים נלקחים לסככה.
חסר לך שלא אשמע מהפרופסור עד מחר ב-22:00.
אין לו דרך...
אין לו דרך להשיג אותך.
הוא לא יכול להשיג אותך.
אין לו דרך להשיג אותך.
אין לו מספר טלפון שלך.
אין לו דוא"ל שלך. הוא לא יכול... -עד מחר ב-22:00,
או שבפעם הבאה הכאב יהיה קשה הרבה יותר.
אין לו דרך להשיג אותך.
לא.
שתקי עכשיו, גברת.
ליסי. לא.
אוי, לא. לא.
הו.
ליסי.
אוי, אלוהים.
- אם תגלי למישהו שהייתי כאן אהרוג אותך. -
- אבל קודם אהרוג את אחיותייך. -
- תאמיני לזה ידידך ג'ים דנדי -
כל בני לנדון מחלימים מהר.
היינו חייבים.
אני לנדון מנישואים בלבד.
לא.
חבל שסיפרתי לך. -לא.
אבא אמר שלא נוציא את המתים מקברם.
לא.
לא, אתה חייב לספר לי. אתה חייב לספר לי.
אתה חייב לסיים, ואז אני מבטיחה לך שלא נדבר על זה שוב לעולם.
אהבתי אותו, ליסי.
אני יודעת.
מה קורה? מה קורה?
זה בסדר.
את כישרון מלידה.
מה זה?
איפה אנחנו?
גבעת מותק.
אנחנו צריכים להיות בשקט.
זה מספיק.
ליסי.
היי, דן.
שלום, גב' לנדון.
את בסדר? את נשמעת מוזר.
אני בסדר. אני עייפה. רק עייפה.
אני מתכוננת ללכת לישון.
מצטער שאני מטריד אותך.
רציתי לעדכן אותך
שרודי בוינטון חונה מעבר לכביש, אם תצטרכי משהו.
תודה רבה. -שיהיה לך ערב נעים, גב' לנדון.
טוב, ביי.
בבקשה תגידי לי שלא האמנת לכל השטויות האלה,
אפילו לשנייה אחת.
את תמיד היית המעשית בינינו.
והבריכה לא רק ריפאה. היה לה כוח כישוף.
- הייתי אצל אמנדה. לקחתי את האקדח שלה -
- יופי -
- זרקי אותו לנהר -
- בסדר. יכולת לפחות לשטוף את הכלים -
מה אני אמורה לעשות בעניין דולי, סקוט?
ואמנדה?
יש לך רעיונות?
בייבילאב.
סקוט?
סקוט.
אהבתי אותך. הצלתי אותך.
נתתי לך קרח.
"אמי אמרה לי
בני, בבקשה הישמר לנפשך
יש דבר כזה שנקרא אהבה
אתה יודע, הוא בכל מקום
היא אמרה לי
היא עלולה לשבור את לבך -לשבור את לבך
ולאמלל אותך -לאמלל אותך
מאז שפגשתי את האישה הזאת
אני מרגיש שזה קרה לי ואני אומר לכם
מאוחר מדי לחזור לאחור -מאוחר מדי לחזור לאחור
אני מאמין, אני מאמין אני מאמין שאני מתאהב
מצאתי את עצמי מתקשר אליה לפחות עשר פעמים ביום
אתם יודעים, זה יוצא דופן מאוד
בשבילי להמשיך בדרך הזאת
אני אומר לך אני לא יכול לישון בלילה"
לא, לא, לא, לא.
"רוצה לחבק אותה קרוב -רוצה לחבק אותה קרוב
התאמצתי כל כך לשכנע את עצמי
שהרגש הזה פשוט שגוי
כן, הו, כן -מאוחר מדי לחזור לאחור
אני מאמין, אני מאמין אני מאמין שאני מתאהב
לא היה לי אכפת
אילו ידעתי שגם היא אוהבת אותי
אבל לא רוצה לחשוב שאני מאוהב לבדי
ושאיני יכול לעשות דבר, לא
מאוחר מדי לחזור לאחור -מאוחר מדי לחזור לאחור
אני מאמין, אני מאמין אני מאמין שאני מתאהב
כי אני מתאהב
מאוחר מדי לחזור לאחור
אני מאמין, אני מאמין אני מאמין שאני מתאהב
מאוחר מדי לחזור לאחור"
אהבתי אותך. הצלתי אותך.
נתתי לך קרח.
אהבתי אותך. הצלתי אותך. הצלתי אותך פעמיים.
הצלתי אותך.
הצלתי אותך פעמיים.
הערב ומחר...
מנדה?
סגרי את הדלת, ליסי. נולדת באסם? בחייך.
למה את בחוץ?
לפי החתיך ההוא, רוברט פרוסט צדק.
העולם ייגמר בקרח ולא באש.
טוב שסקוט בחוף המערבי. בטח יש 21 מעלות בלוס אנג'לס.
הוא ביטל את מסע הקידום.
מה? הסופר כוכב הרוק טיפוס איי?
משהו לא בסדר אצלו.
כבר מאז חג המולד.
הוא לא כמו תמיד וזה מחמיר.
את מספרת לי את זה, כי...
איזו הפתעה. כמובן, אני המשוגעת במשפחה.
כי אני צריכה לדבר עם מישהו.
כמובן, אבל לא עם דארלה, נכון?
כי היא לא זו שמתחרפנת לפעמים
וצריכה לבלות יומיים במיטה, אז...
לא. כי הוא מדבר איתך.
את האדם היחיד שהוא מדבר איתו, חוץ ממני.
הוא אמר לך משהו? הוא אמר משהו על דיכאון?
על ניתוק?
לא. כלומר, הוא נראה לא במיטבו.
אבל לא רק מחג המולד. הייתי אומרת, עוד לפני חג ההודיה.
הוא דיבר איתך פעם על הילדות שלו?
הוא דיבר איתך על זה פעם?
לא. מה הוא אמר לך?
רצינית? אף מילה? אף פעם? -לא... הוא כן.
הוא דיבר איתי על זה פעם אחת.
זה היה מזמן. מיד אחרי שהתחתנו.
הוא אומר שלבני לנדון יש היסטוריה של התנתקות...
מהמציאות.
הוא קרא לזה "להיות איננו".
מתח, אולי?
הוא ניזון ממתח. הוא אוהב מתח.
זה לא העניין. זה יותר דומה למחלה. זה כמו...
שני סוגים של אי שפיות.
הרע והאין.
זה תורשתי.
משהו בדם.
כן באת אליי משום שאני המשוגעת.
לא. באתי כי אני מפחדת.
ואני לא רוצה לאבד אותו.
כשאני מסתגרת...
זה משום שאני פוחדת.
אני פוחדת מהעתיד.
פוחדת למות לבד בבית הזה כשהיחידות שמתאבלות עליי הן שתי האחיות שלי.
ולכן לפעמים אני חוזרת לעבר, לילדות שלי.
כשהחיים לא היו מסובכים כל כך.
ולפעמים, את יודעת, כשאני נסוגה...
קשה לחזור?
אם אני חותכת את עצמי...
הכאב מחזיר אותי, אבל יום אחד הוא לא יחזיר.
אוי, אלוהים. אל תגידי את זה.
אל תחתכי... -כי את לא רוצה לשמוע?
לא מאמינה? למה? -אל תחתכי את עצמך שוב.
אני צריכה ללכת, כי תכף יחשיך.
אני לא רוצה לנהוג בחושך.
את לא רוצה להשאיר אותו לבד.
נכון?
אז תתקני את המצב.
תיאחזי בו, ליסי. הוא אוהב אותך.
ואם יש מישהו שיכול להשאיר אותו מחובר לעולם הזה...
זו אני.
זו חייבת להיות אני.
סקוט?
סקוט.
היי. קפוא כאן.
אולי תחזור לבית?
היי.
מה אתה עושה?
היי.
סקוט.
טוב. תפסיק עם השטויות. בחייך.
אתה מפחיד אותי.
מותק.
היי, מותק.
אתה בסדר?
היי.
דבר איתי.
אם אתה שם...
תחזור.
פשוט תחזור.
לאן הלכת?
זוכר כשחתכת את היד שלך?
בלילה שבו רבתי עם המכבסה. -כן,
וניקית את זה בכיור כמו שפול הראה לך.
פול עשה את זה כשאבא שלך חתך אותו, אחרי שהכריח אותך לקפוץ מהאסם?
לא. זה היה מאוחר יותר.
והחתכים של פול היו חמורים. לא סתם שריטות. הם היו חמורים.
אבא חתך עמוק. אבל זה לא מה שאת רוצה לשאול.
כן.
תשאלי מה שאת רוצה, ואני אענה... -בסדר.
אבל את צריכה לשאול. -בסדר.
אז כשקפצת מחלון האסם...
אבא נתן לי נשיקה.
נשיקה היא הפרס של אבא.
אבא הוציא את הרע מפול וזה נגמר.
בול, הסוף.
לפחות לאותו יום.
אבל גם זה לא מה שאת רוצה לשאול.
איך הוא החלים?
איך הוא הבריא?
יש מקום.
הוא קרא לו...
ירח בויה.
קראנו לו ירח בויה.
לקחתי אותו כשכאב לו.
ולקחתי אותו כשהוא מת.
וקברתי אותו על גבעת מותק.
איפה שהיינו היום. זה היה המקום שלנו.
תשאלי את השאלה שלך. אני יודע מהי,
אבל את צריכה לשאול.
הוא היה אמיתי...
המקום שהיינו בו היום...
או פרי הדמיון שלי?
ואז הוא לקח אותי.
אם את רוצה...
אקח אותך לשם שוב.
כן.
אני רוצה.
על מה חשבת? -עץ הערבה.
זה היה טוב. יותר טוב מפול.
אלוהים, הפרחים. אני יכולה לגעת בהם? זה לא מסוכן?
הבאתי איתי אחד פעם, אבל הוא מת מיד.
עוד מעט יהיה חושך. -אף פעם לא מחשיך כאן.
הירח תמיד שם, ישר מעל האופק.
ליסי, תראי.
פול בנה את זה מארגז שבור.
אין על הבריכה, ליסי.
יש כאן אנשים? -כן.
אבל הם שבורים.
מה זה?
חשבי על משהו, ליסי.
משהו בחדר.
מה זה היה? מה היה הדבר הזה?
הנער הארוך.
אף פעם לא ראיתי אותו מקרוב. ואני לא רוצה לראות.
אני לא רוצה להיות כאן.
אנחנו מכרים ותיקים, היצור הזה ואני.
זוכרת כשהייתי צריך לקחת את פול כי אבא חתך אותו בצורה קשה כל כך?
באותו יום הוא היה קרוב כל כך,
שיכולנו לראות אותו בחטף בין העצים.
הוא היה גבוה כל כך.
אינסופי.
והרגשות שהוא מביא.
ייאוש.
עצב.
הוא מכיר. -את מה?
אותי.
הוא קורא לי.
הוא יכול לעבור? הוא יכול להגיע אלינו?
סביר להניח שלא.
אני שומע אותו לפעמים כשאני כותב.
המוח שלו מושיט יד לשלי.
בלילות כשאני לא יכול לישון, אני שומע אותו בא.
אני רואה אותו בחטף בראי, או בכוס, ואני רואה את הפנים שלו.
פנים רבות.
ואני רוצה...
באמת, אז לפעמים, אני...
אבל עכשיו יש לי אותך, ליסי.
ואת מחזיקה אותי כאן.
את העוגן שלי.
יש עוגנים כאן ושם.
עוגנים וכפילים.
מה זאת אומרת?
לפעמים אני כפיל.
פול לא היה.
אבל יש כל כך הרבה שאני לא יודע, שאני יכול רק לנחש.
כמו איך מים מחברים את ירח בויה לעולם שלנו.
איך זה שאת יכולה ללכת ורוב האנשים לא. -כי אתה עזרת לי.
אבל הבריכה מרפאת.
את זה אני יודע בוודאות.
לשם לקחתי את פול כשאבא חתך אותו.
היינו בדרך לבריכה. -כדי שתוכל לרפא אותו.
שתוכל לרפא אותו כמו שריפאת את עצמך
אחרי שחתכת את עצמך ביד.
כן.
ואז הוא בא.
הנער הארוך.
לך. תסתלק מכאן.
ואל תנסה לעבוד עליי שוב עם העניין של המים.
סקוט, אתה שומע את זה?
מה זה?
אני לא יודע.
אני לא רוצה להיות כאן. -זה בסדר.
פול, לאן אתה הולך?
פול, זה מכאן. פול.
פול!
לאן אתה הולך? פול!
מסיבה כלשהי, פול לא הצליח לעצור את עצמו מלהתקדם לכיוונו.
פול! פול, אל תלך לשם.
פול!
פול, תחזור!
פול.
אמרתי לך לא ללכת לשם. אמרתי לך.
הוא פגע בי ביד. הוא פגע בי ביד.
זה בסדר, פול. הבריכה תרפא את זה.
הבריכה תרפא כל דבר, כמו תמיד.
בוא, בוא.
הוא הסתלק.
אבל הוא סימן אותנו.
הכיר אותנו.
הלכנו לשם עוד כמה פעמים לפני שפול מת.
ועכשיו כשאני חושב עליו...
הוא חושב עליי.
אז לא.
אל תחשוב עליו.
אני צריכה לדעת עוד דבר אחד על אחיך.
לא עוד, לא עוד...
למה זה הפוך? -כי היא חרטה את זה על היד שלה.
- עזרי לי ליסי -
כי היא חרטה את זה על היד שלה.
את יודעת מה זה?
אתה שם?
תלחץ את היד שלי.
תלחץ את היד שלי אם אתה שם.
אתה בבריכה?
הלכת לבריכה כדי להתרפא?
אתה רוצה לחזור?
אני רוצה לחזור.
מאיפה?
אני רוצה לחזור הביתה. -בסדר.
אתה רוצה לחזור הביתה?
אז תצטרך לעזור לי.
אני לא יודעת לעשות את זה בלעדיך.
אז תגיד לי.
עזור לי. טוב?
עזור לי.
עזור לי! עזור לי!
יש כל כך הרבה שאני לא יודע, שאני יכול רק לנחש.
איך מים מחברים את ירח בויה לעולם שלנו.
איך זה שאת יכולה ללכת ורוב האנשים לא יכולים.
את כישרון מלידה.
תרגום: גלית אקסלרד