PO ROMANU STEPHENA KINGA
Gospa, mislil sem, da sva zmenjena.
Ne zavedate se, kako resna je zadeva.
Čeprav je težko ne razumeti mrtve vrane v nabiralniku.
Se vidiva.
Jebi se, Jimmy.
To pa ni lepo, gospa.
Ni to luštna pesem?
Tole poglejte.
KAPITAN BLACK PRAZNI VRAGI
Vidite, kaj piše? Kapitan Black in Prazni vragi.
Kapitan Black je imel čarobnega jojoja.
To seveda veste.
Jojoje je prodajal založnik kot promocijo.
Na eBayu sem ga dobil in se naučil nekaj trikov, kot kapitan Black.
Glejte, naredil bom, da bo zaspal.
Zdaj bom sprehajal psa.
Žejna sem.
To lahko urediva.
Bolje?
Bolje bo, ko boš odšel.
Pošteno.
Ne bom vam vzel veliko časa. Zavlačevanja si ne moreva privoščiti.
Škoda, da ne morem ostati.
Lepo je tu.
Saj mu ne zavidam. Popoln genij je bil.
Vse to je zaslužil s svojo nadarjenostjo.
Z božjim darom. Vi ste mu samo greli posteljo.
Kot nekakšna zajedalka, ne?
G. Dooley, partnerja sva bila.
V oporo sva si bila.
Ljubila sva se.
Tega Dashmiel ne more razumeti.
Mnenje je kot ritna luknja, vsak jo ima.
Scottov dar je bil še posebej izjemen.
Vse njegove knjige sem prebral. Veste, katera mi je bila najbolj všeč?
Tista z jojojem. Prazni vragi.
Ne, gospa.
Dobra je, ampak ne tako kot Coasterjeva hči.
Obožujem jo. Prebral sem jo do zadnje pike.
Obožujem odlomek, v katerem Gene reče očetu, da se ne bo vrnil.
Veste, kaj reče… Se spomnite?
Gene reče, da oče nikoli ni razumel dolžnosti ljubezni.
Tako je.
Tako je, ja.
Ni razumel dolžnosti ljubezni.
Koliko ljudi tega ni znalo izraziti?
Scott si je zaslužil tako posest.
Zdaj pa ga ni več.
Škoda, da ne daste gradiva, ki bi ga svet rad videl.
"Ženske so se gledale, kot se moški nikoli ne,
ker ti vidijo dlje in barviteje."
"Barviteje."
Le Scott lahko to napiše, pa tega nihče ne vidi.
Zaradi vas je izgubljeno v temni škatli.
Veste, kaj vidi ta ženska pred sabo?
Tatu.
Vi ste me prisilili v to.
Poslušajte me.
Svet si zasluži, da vidi to. Niste se držali najinega dogovora.
Kako to mislite?
Da mi daste papirje, ki jih dam profesorju, da jih objavi
in bodo ljudje uvideli Landonovo veličino.
Gospod Dooley, nisva se dogovorila.
-Sva. -Nisva se…
Seveda sva se. Ampak ste lagali, ne? Kje je drugo gradivo?
Kje je tajno gradivo?
-Skrivate ga pred profesorjem. -Ne.
-Pred svetom. -Prosim.
Pred mano.
Prosim. Prosim.
-Tega ne prenesem in me strašno jezi. -Obljubim.
-Vse lahko vzamete. -Tiho.
Tiho, gospa.
Sit sem vašega pizdenja.
Opravičujem se za grdo besedo, ampak bobu je treba reči bob.
"Skrivnosti te ne razveselijo, skrivnosti samo bolijo."
Nekaj morate poslušati. Iz Bojnih zastav.
Obstaja nadaljevanje Ostankov.
Ne, samo eno poglavje in osnutek. Tam zadaj ga imam.
Lažnivka ste, lažnivce pa zapremo v drvarnico.
-Profesor naj mi jutri do 22.00 sporoči… -Ne more vas dobiti.
Ne more priti v stik z vami.
Nima vaše številke.
-Niti e-naslova. -Jutri do desetih zvečer.
Sicer bo naslednjič bolj bolelo.
Ne more vas poklicati.
Ne.
Tiho zdaj, gospa.
Lisey. Ne.
O ne. Ne.
Lisey.
O bog.
ČE BOSTE KOMU POVEDALI, VAS BOM UBIL.
PREJ PA BOM UBIL VAŠI SESTRI.
VERJEMITE. VAŠ PRIJATELJ JIM DANDY
Landoni hitro okrevamo.
Saj moramo.
Landonova sem samo s poroko.
Ne.
Ne bi ti smel povedati.
Oči je rekel, da mrtvih ne odkopavamo.
Ne.
Ne, moraš mi povedati. Moraš.
Do konca. Potem nama ni treba nikoli več govoriti o tem.
Rad sem ga imel.
Vem, da si.
Kaj se dogaja?
V redu je.
-To imaš prirojeno. -Kaj je to?
-Kje sva? -Na hribu Sladko srce.
Tiho morava biti.
-Dovolj je bilo. -Lisey.
Lisey.
-Živjo, Dan. -Pozdravljeni, gospa Landon.
Ste dobro? Hecen glas imate.
Dobro sem, samo zaspana sem.
K počitku se spravljam.
Žal mi je, da motim. Hotel sem samo sporočiti,
da je pred hišo Roddy Boynton, če boste kaj potrebovali.
-Najlepša hvala. -Lahko noč.
Prav, adijo.
Prosim, reci, da niti za hip nisi verjela tega sranja.
Vedno si bila praktična.
Jezero ni samo zdravilo ljudi, ampak tudi očaralo.
BILA PRI AMANDI. VZELA PIŠTOLO.
DOBRO.
V REKO JO VRZI.
PRAV. VSAJ POSODO BI LAHKO POMILA.
Kaj naj naredim z Dooleyjem, Scott?
In z Amando?
Imaš kakšen predlog?
Ljubica.
Scott?
Scott.
Lju… Ljubila sem te. Rešila sem te.
Led sem ti dala.
Mama mi je rekla,
sin moj, prosim, pazi se.
Obstaja nekaj, čemur se reče ljubezen.
Povsod je.
Povedala mi je…
-Lahko ti stre srce. -Stre srce.
-In te spravi v hudo žalost. -Spravi v hudo žalost.
Odkar sem spoznal to dekle, ja,
se je to zgodilo meni. Pravim ti…
Zdaj ni več poti nazaj.
Res verjamem, verjamem, da se zaljubljam.
Zdaj vsak dan kličem jo vsaj desetkrat na dan.
Veš, zelo nenavadno je,
da to počnem.
-Veš, da ponoči ne morem spati. -Ne. Ne, ne.
Hočem jo stisniti močno.
Rad bi se prepričal,
da to čustvo ni pravo.
Zdaj ni več poti nazaj.
Res verjamem, verjamem, da se zaljubljam.
Ne bi me motilo,
če bi me ljubila tudi ona.
Ni mi všeč misel, da bi ljubil le jaz.
Ampak pri tem sem nemočen.
-Zdaj ni več poti nazaj. -Ni več poti nazaj.
Res verjamem, verjamem, da zaljubljam se.
-Ker zaljubljam se. -Zdaj ni več poti nazaj.
Res verjamem, verjamem, da zaljubljam se.
Zdaj ni več poti nazaj.
Ljubila sem te. Rešila sem te.
Led sem ti dala.
Ljubila sem te. Rešila sem te. Dvakrat sem te rešila.
Rešila sem te.
Dvakrat sem te rešila.
Nocoj in jutri… -Manda?
Zapri, Lisey. Imaš rep? Mater.
Kaj delaš zunaj?
Po njegovih besedah je imel Robert Frost prav.
Svet bo končal v ledu, ne v ognju.
Še dobro, da je Scott v LA-ju, kjer je 20 stopinj.
Turnejo je odpovedal.
Kaj? Gospod alfa zvezdniški pisatelj?
Nekaj je narobe z njim. Od božiča.
-Ni čisto pri sebi in čedalje hujše je. -To mi praviš, ker…
Glej, no, seveda. Ker sem jaz norica v družini.
-Ker moram z nekom govoriti. -Ja, ampak ne z Darlo, ne?
Ker se ne odpelje njej in mora nekaj dni odležati.
O bog, ne. Ker govori s tabo.
Samo s tabo govori. In z mano.
Ti je kaj omenil, da je depresiven?
Da je izgubil stik?
Ne. Malo je spremenjen.
Pa ne od božiča, ampak še pred zahvalnim dnem.
Ti je kdaj govoril o svojem otroštvu?
Je kdaj govoril s tabo o tem?
Ne. Kaj je povedal tebi?
-Resno? Nič? Nikoli? -Ne. Je…
Ja, enkrat mi je povedal.
Dolgo je tega. Takoj po poroki.
Rekel je, da imajo v družini, da se ločijo od resničnosti.
Temu je rekel, da "odidejo".
Je kriv stres? -V stresu je ustvarjalnejši.
Ni to. Bolj je podobno bolezni.
Dve vrsti norosti.
Zlo in odhod.
V krvi nam je.
Nekaj v krvi.
Ja, prišla si k meni, ker sem nora.
Ne. Prišla sem, ker se bojim.
In ker ga nočem izgubiti.
Vase se potegnem, ker se ustrašim.
Bojim se prihodnosti.
Da bom umrla sama v tej hiši in da me bosta objokovali samo sestri.
Zato se včasih vrnem v preteklost, ko sem bila otrok.
Ko življenje ni bilo tako zapleteno.
In včasih, ko se umaknem…
Se je težko vrniti?
Če se režem…
Bolečina me pripelje nazaj. Za zdaj.
-O bog, ne govori tega. Ne reži se. -Nočeš slišati? Ne verjameš?
Šla bom, ker bo kmalu tema.
-Nočem voziti v temi. -Saj ga nočeš pustiti samega, ne?
Potem naredi, kot je prav. Bodi ob njem, Lisey. Ljubi te.
Če ga lahko kdo veže na ta svet…
Sem to jaz.
Gotovo sem jaz.
Scott?
Živjo. Tu je ledeno mraz.
Vrni se v hišo.
Živjo.
Kaj delaš?
Scott.
Prav. Nehaj se zafrkavati.
Plašiš me.
Dragi. Dragi.
Si v redu?
Govori z mano.
Če si tam,
se vrni.
Samo vrni se.
Kam si šel?
Se spomniš, ko si si porezal roko?
Ko sem se skregal s pralnico.
V umivalniku si si umil roko, kot ti je pokazal Paul.
Je to naredil Paul, ko ga je oče rezal, ko te je silil, da skočiš s skednja?
Ne. To je prišlo pozneje.
Paulove rane so bile hude. Niso bile samo praske.
Oči je rezal globoko. Ampak nisi hotela vprašati tega.
Ja.
-Vprašaj, pa bom odgovoril. -Prav.
-Ampak moraš vprašati. -Prav. Ko si skočil s skednja…
Me je oči poljubil.
Poljub je bil očkova nagrada.
Oči je iz Paula iztisnil zlo, zato je bilo konec.
Bul. Konec.
Vsaj za tisti dan.
Ampak nisi hotela vprašati tega.
Kako se je pozdravil?
Kako je okreval?
Obstaja kraj.
Pravil mu je… Lunabuna.
Pravila sva mu Lunabuna.
Tja sem ga peljal, ko je bil porezan. In ko je umrl.
Pokopal sem ga na hribu Sladko srce.
Kamor sva šla danes. To je bil najin kraj.
Vprašaj. Vem, kaj boš vprašala, ampak moraš vprašati.
Je bil resničen?
Kraj, kamor sva šla danes?
Ali sem si samo domišljala?
Potem… Me je peljal.
Če hočeš…
Te bom spet peljal tja.
Ja.
Hočem.
-O čem premišljuješ? -O vrbi.
Dobro je bilo. Bolje kot Paul.
Osupljive rože. Se jih smem dotakniti? Je varno?
Eno sem nekoč nesel s sabo. Takoj je ovenela.
-Kmalu bo tema. -Tu se ne stemni.
Luna je vedno tu. Tik nad obzorjem.
Lisey, glej.
To je Paul naredil iz razbitega zabojčka.
Jezero je najboljše.
-So tu ljudje? -Ja.
Strti so.
Kaj je tisto?
Pomisli na kaj, Lisey.
Na nekaj v sobi.
Kaj je bila tista reč?
Dolgin.
Nisem ga še videl od blizu. In tudi nočem.
Nočem biti tu.
Dolgo poznanstvo me veže z njim.
Se spomniš, ko sem peljal Paula, ker ga je oči zelo porezal?
Tistega dne je bil tako blizu, da sva ga za hip videla med drevesi.
Zelo visok je bil.
Neskončen.
In občutki, ki jih vzbuja…
Obup.
Žalost.
-Pozna. -Kaj pozna?
Mene.
Kliče me.
Lahko pride skozi? Do naju?
Verjetno ne.
Včasih ga slišim, ko pišem.
Njegov um doseže mojega.
Ponoči, ko ne morem spati, ga slišim, kako prihaja.
Bežno ga zagledam v ogledalu in vidim njegov obraz.
Več obrazov.
Želim si…
Res, zato včasih…
Ampak zdaj imam tebe.
Ti me ohranjaš tu.
Moje sidro si.
Sidra so tu in tam.
-Sidra in dvojniki. -Kako to misliš?
Včasih sem dvojnik.
Paul ni bil nikoli.
Toda marsičesa ne vem in lahko samo ugibam.
Kako voda povezuje Lunabuno z našim svetom.
-Zakaj ti lahko greš, večina pa ne. -Ker si mi ti pomagal.
Jezero zdravi.
To vem zagotovo.
Tja sem peljal Paula, ko ga je oči rezal.
-Bila sva na poti k jezeru. -Da bi ga pozdravil.
Tako kot si sebe, potem ko si se porezal po roki.
Ja.
In potem je prišel.
Dolgin.
Pojdita.
Pa ne poskusita me spet preslepiti z vodo.
Scott, slišiš to?
Kaj je to?
Ne vem.
-Nočem biti tu. -V redu je.
Paul, kam greš?
Paul, sem morava. Paul.
Paul!
Kam greš?
Iz neznanega razloga je Paul kar hodil proti njemu.
Paul! Ne hodi tja.
Paul! Paul, vrni se! Paul!
-Rekel sem ti, da ne hodi tja. -V roko me je.
V redu je. Jezero jo bo pozdravilo. Jezero bo vse zacelilo, kot vedno.
Pridi, pridi.
Odšel je.
A naju je zaznamoval.
Poznal naju je.
Še sva šla tja pred Paulovo smrtjo.
Ko zdaj pomislim nanj…
Pomisli name.
Potem ne misli.
Potem ne misli nanj.
Še nekaj moram vedeti o Paulu.
Nič več, nič več.
Zakaj je obrnjeno? -Ker si je vrezala v roko.
Ker si je vrezala v roko.
Veš, kaj je to? Si tam?
Stisni mi roko.
Stisni mi roko, če si tam.
Si pri jezeru?
Si šel k jezeru, da bi ozdravel?
Bi se rad vrnil?
Rada bi se vrnila.
Od kod?
Domov bi šla rada.
Bi šel rad domov?
Potem mi moraš pomagati.
Tega ne znam brez tebe.
Zato mi povej.
Pomagaj mi. Prav?
Pomagaj mi.
Pomagaj mi! Pomagaj mi!
Marsičesa ne vem in lahko samo ugibam.
Kako voda povezuje Lunabuno z našim svetom?
Zakaj ti lahko greš, večina pa ne?
To imaš prirojeno.
Prevedla Lorena Dobrila