PAGAL STIVENO KINGO ROMANĄ
Poniut, maniau, kad buvom susitarę.
Regis, nesuprantat, kaip tai rimta,
nors, manau, sunku būtų nesuprasti,
ką reiškia varnos stipena pašto dėžutėje.
Iki pasimatymo.
Užsikrušk, Džimi.
Poniut, taip negražu.
Argi ne graži daina?
Pažiūrėkit.
KAPITONAS BLEKAS „PABĖGĘ IŠ PRAGARO“
Matot, kas užrašyta ant šono? „Kapitonas Blekas“ ir „Pabėgę iš pragaro“.
Kapitonas Blekas turėjo magišką jo jo.
Žinoma, jūs tai žinote.
Tokius jo jo leidėjas dalino reklamuodamas knygą.
Įsigijau jį „eBay“ ir išmokau kelis triukus, kaip kapitonas Blekas.
Žiūrėkit. Aš jį užmigdysiu.
O dabar - pavedžiosiu šunį.
Ištroškau.
Galime tai ištaisyti.
Jau geriau?
Pasijusiu geriau, kai išeisit.
Tiesą sakot.
Per daug laiko neatimsiu.
Vis tiek negalim ilgai gaišti, poniut.
Nors ir norėčiau pasilikti.
Graži vietelė.
Bet aš jam nepavydžiu. Jis buvo tikras genijus.
Visus pinigus užsidirbo savo ypatingu talentu.
Dievo duota dovana, o jūs tik jo lovą šildėt.
Todėl esat savotiška parazitė, ar ne?
Pone Dūli, mes buvome partneriai.
Pasikliovėme vienas kitu.
Ir mylėjome vienas kitą.
O šito Dešmilas, regis, nesupranta.
Žinote, kaip sakoma. Nuomonės - kaip šiknaskylės. Visi jas turi.
Skoto talentas nebuvo šiaip ypatingas, jis buvo itin ypatingas.
Perskaičiau visas jo knygas. Gal profesorius jums minėjo.
Žinote, kuri man patiko labiausiai?
Ta, kurioje yra jo jo. „Pabėgę iš pragaro“.
Ne, poniut.
Ji - gera, bet ne tokia gera kaip „Kapitono duktė“.
Ji man ne šiaip patiko. Knyga mane pakerėjo. Perskaičiau daugybę kartų.
Man labiausiai patiko, kai Džynas išrėžė savo šunsnukiui tėvui,
kad niekad negrįš namo.
Ar pamenat, ką jis pasakė?
Džynas pasakė, kad jo tėvas niekad nesuprato meilės pareigos.
Būtent.
Kaip tik taip.
Jis niekad nesuprato meilės pareigos.
Kiek žmonių jautė tą patį, bet nerado žodžių jausmams išsakyti?
Skotas nusipelnė tokių namų kaip šie.
O dabar jis miręs.
Kaip gaila, ir gaila, kad neatiduodate
to, ką visi norėtų pamatyti.
„Moterys susižvalgė, kaip kartais žvalgosi moterys, bet ne vyrai,
nes jie žiūri toliau ir mato daugiau spalvų.“
„Daugiau spalvų.“
Tik Skotas Lendonas galėtų taip parašyti, bet niekas to nematė.
Kūrinys tik guli čia, tamsioje dėžėje, per jus.
Žinot, ką ši moteris dabar mato priešais save?
Vagį.
Jūs mane privertėt, poniut.
Dabar klausykit manęs. Klausot?
Pasaulis nusipelno tai pamatyti.
Mes buvome susitarę, bet jūs susitarimo nepaisėte.
Kaip suprasti?
Atiduodate rankraščius man, o aš juos - profesoriui,
jis juos išleidžia, kad visi pamatytų
ir suprastų, koks didis buvo Skotas Lendonas.
Pone Dūli. Mes nebuvome susitarę.
- Buvome. - Mes nebuvome…
Taip, tikrai buvom susitarę. Bet jūs pamelavot, ar ne?
Tai kur kiti kūriniai?
Kur slapti kūriniai?
- Kaip jūs juos slepiate nuo profesoriaus. - Ne.
- Nuo pasaulio. - Prašau.
Nuo manęs.
Prašau.
Negaliu su tuo susitaikyti, mane tai siutina.
Aš jums pažadu.
- Galite viską pasiimti. - Ša.
Patylėkit, poniut.
Gana čia inkšti kaip kekšei.
Atsiprašau už tokį žodį, bet esu pratęs vadinti daiktus tikraisiais vardais.
„Slapukaut nėra smagu. Paslaptys sukels bėdų.“
Turiu kai ką, ko turėtume paklausyti. Iš „Mūšio vėliavų“.
Yra „Reliktų“ tęsinys.
Ne, ten tik vienas skyrius ir planas.
Turiu jį štai ten, poniut.
Jūs melagė, o melagiams malkinėse karšiamas kailis.
Verčiau jau sulaukčiau žinių iš profesoriaus iki rytojaus 22 val.
Jis negali…
Jis negali su jumis susisiekti.
Jis negali susisiekti.
Jis negali su jumis susisiekti.
Jis neturi jūsų telefono numerio.
- Neturi jūsų el. pašto adreso. Negali… - Iki rytojaus 22 val.
arba kitąkart nukentėsite daug labiau.
Jis negali su jumis susisiekti.
Ne.
Ša, poniut.
Lize. Ne.
O, ne.
Lize.
O Dieve.
JEI KAM NORS PASAKYSI, KAD ČIA BUVAU, NUDĖSIU TAVE.
BET PRIEŠ TAI NUDĖSIU TAVO SESERIS.
PATIKĖK TAVO DRAUGAS DŽIMAS DENDIS
Visi Lendonai sparčiai gyja.
Nieko kito neliko.
Aš tik ištekėjau už Lendono.
Ne.
- Nereikėjo tau pasakoti. - Ne.
Tėvelis sakė, kad mirusius reikia palikti ramybėje.
Ne.
Ne, turi man papasakoti. Turi man papasakoti.
Turi pabaigti ir tada, pažadu, daugiau niekad apie tai nekalbėsime.
Aš jį mylėjau, Lize.
Žinau, kad mylėjai.
Kas čia vyksta?
Viskas gerai.
Tau išeina savaime.
Kas tai?
Kur mes?
Ant Mielosios kalvos.
Privalome elgtis tyliai.
Gana.
Lize.
Labas, Denai.
Sveiki, ponia Lendon.
Ar viskas gerai? Balsas keistai skamba.
Viskas gerai. Aš tik apsnūdusi.
Aš ruošiuosi gultis.
Atleiskite, kad sutrukdžiau.
Norėjau tik pasakyti,
kad Rodis Bointonas stovi šalikelėje, jei ko nors prireiks.
- Labai ačiū. - Gero vakaro, ponia Lendon.
Gerai, viso.
Būk gera, pasakyk, kad nepatikėjai tais paistalais
nė sekundėlei.
Juk tu visada buvai praktiškiausia.
Telkinys ne tik gydė, jis galėjo apžavėti.
KĄ TIK IŠVAŽIAVAU IŠ AMANDOS. TURIU JOS GINKLĄ.
GERAI.
IŠMESK JĮ Į UPĘ.
GERAI. GALĖJAI BENT JAU INDUS SUPLAUTI.
Ką turėčiau daryti su Dūliu, Skotai?
Ir su Amanda?
Ar bent numanai?
Širdele.
Skotai?
Skotai.
Aš tave mylėjau. Aš tave išgelbėjau.
Daviau tau ledo.
Mama man sakė
Sakė, sūnau, būk atsargus
Yra toks dalykas, vadinamas meile
Žinai, jis yra visur
Ji man sakė
- Ji gali sudaužyti tau širdį - Sudaužyti širdį
- Priversti kentėti - Priversti kentėti
Nuo tada, kai sutikau tą moterį, taip
Jaučiu, kad meilė aplankė mane Sakau tau
- Jau vėlu sukti atgal - Jau vėlu sukti atgal
Aš tikiu, aš tikiu Aš tikiu, kad įsimyliu
Supratau, kad skambinu jai Mažiausiai dešimtkart per dieną
Žinote, tai taip neįprasta
Kad elgiuosi taip
Pasakysiu, negaliu užmigti nakčia
Ne.
- Noriu tvirtai ją apkabinti - Noriu tvirtai ją apkabinti
Labai stengiausi įtikinti save
Kad šis jausmas tiesiog nėra geras
- Taip, o, taip - Jau vėlu sukti atgal
Aš tikiu, aš tikiu Aš tikiu, kad įsimyliu
Aš būčiau nieko prieš
Jei žinočiau, kad ir ji myli mane
Bet nesinori galvoti Kad aš vienas tik myliu
Ir padaryti nieko negaliu, ne
- Jau vėlu sukti atgal - Sukti atgal
Aš tikiu, aš tikiu Aš tikiu, kad įsimyliu
Nes aš įsimyliu
Jau vėlu sukti atgal
Aš tikiu, aš tikiu Aš tikiu, kad įsimyliu
Jau vėlu sukti atgal
Aš tave mylėjau. Aš tave išgelbėjau.
Daviau tau ledo.
Aš tave mylėjau. Aš tave išgelbėjau. Išgelbėjau tave dukart.
Aš tave išgelbėjau.
Išgelbėjau tave dukart.
Šįvakar ir rytoj mes…
Mende?
Uždaryk duris, Lize. Tu ką, daržinėje gimei? Jėzau.
Ką veiki lauke?
Pasak to gražuolio, Robertas Frostas buvo teisus.
Pasaulio pabaigą žymės ledas, ne ugnis.
Gerai, kad Skotas išvažiavo į vakarus. Los Andžele turbūt 21°.
Jis atšaukė turnė.
Ką? Ponas „Alfa įžymusis rašytojas“?
Su juo kažkas negerai.
Tai jau tęsiasi nuo Kalėdų.
Jis kaip nesavas ir darosi vis blogiau.
Tu man tai pasakoji, nes…
Po šimts. Žinoma. Juk šioje šeimoje pamišėlė esu aš.
Nes man reikia su kuo nors pasikalbėti.
Žinoma, bet ne su Darla, ar ne?
Nes ne ji kartais atitrūksta nuo realybės
ir turi kelias dienas praleisti lovoje, taigi…
Dieve, ne. Nes jis su tavimi kalbasi.
Tu - vienintelė, su kuria jis kalbasi, be manęs.
Ar jis tau ką nors sakė? Užsiminė, kad jam - depresija?
Ar kad jaučiasi atitrūkęs?
Ne. Turiu galvoje, jis atrodė truputį keistas.
Bet tai prasidėjo ne nuo Kalėdų. Sakyčiau, prieš Padėkos dieną.
Jis tau kada nors pasakojo apie vaikystę?
Ar bent kartą apie tai užsiminė?
Ne. O ką jis pasakė tau?
- Rimtai? Nieko? Niekada? - Ne. Ne, jis pasakojo.
Kartą jis pasakojo apie vaikystę.
Labai seniai. Iškart po vestuvių.
Jis sakė, kad Lendonams būdingi atotrūkiai…
nuo realybės.
Jis tai vadino „dingimu“.
Gal dėl streso?
Stresas jam būtinas. Jis dievina stresą.
Ne dėl to. Tai tarsi liga. Tarsi…
Dvi pamišimo rūšys.
Blogis ir dingimas.
Tai mūsų kraujyje.
Kažkas jų kraujyje.
Tikrai atėjai pas mane dėl to, kad aš - pamišėlė.
Ne. Atėjau, nes aš bijau.
Ir nenoriu jo prarasti.
Aš atsitraukiu…
dėl to, kad išsigąstu.
Išsigąstu ateities.
Kad mirsiu viena šiame name, kad manęs niekas negedės, tik dvi sesės.
Todėl kartais grįžtu į praeitį, kai buvau vaikas.
Kai gyvenimas nebuvo toks sumautai painus.
O kartais, supranti, kai atsitraukiu…
Ar sunku būna sugrįžti?
Jei įsipjaunu…
Skausmas mane sugrąžina, bet ne visada.
O Dieve. Nekalbėk taip.
- Nedaryk to. Nesipjaustyk… - Tu nenori girdėti.
- Netiki tuo, bet tai… - Daugiau nesipjaustyk.
Man metas, nes tuoj sutems.
Nenoriu vairuoti tamsoje.
Tu nenori palikti jo vieno.
Ar ne?
Tada viską sutvarkyk.
Sulaikyk jį, Lize. Jis tave myli.
Jei kas nors ir gali išlaikyti jį pririštą prie šio pasaulio…
Tai aš.
Tai turiu būti aš.
Skotai?
Skotai!
Ei. Čia labai šalta.
Sugrįžk į namus.
Ei.
Ką darai?
Ei.
Skotai.
Gerai. Taip. Liaukis kvailiojęs. Nagi.
Tu mane gąsdini.
Brangusis.
Ei, brangusis.
Tau viskas gerai?
Ei.
Kalbėk su manimi.
Jei tu ten…
sugrįžk.
Tiesiog sugrįžk.
Kur tu išėjai?
Pameni, kai susipjaustei ranką?
- Tą vakarą, kai susipykau su skalbykla. - Taip,
ir nuplovei ją kriauklėje, kaip Polas tave mokė.
Ar Polas taip darė, kai tėtis jam įpjovė, privertęs tave nušokti nuo daržinės?
Ne. Tai buvo vėliau.
Polo įpjovimai buvo gilūs. Ne šiaip įbrėžimai. Jie buvo gilūs.
Tėtis pjaudavo giliai. Bet tu ne to nori paklausti.
Taip.
- Klausk, ko nori ir aš atsakysiu… - Gerai.
- bet tu turi paklausti. - Gerai.
Taigi, kai iššokai iš daržinės lango…
Tėvelis mane pabučiavo.
Bučinys buvo tėvelio prizas.
Tėvelis išleido iš Polo blogį ir viskas baigėsi.
Jyga, pabaiga.
Bent jau tądien.
Bet tu ir ne šito nori paklausti.
Kaip jis pagijo?
Kaip jis pasveiko?
Yra tokia vieta.
Jis ją vadino…
Ohoho mėnuliu.
Vadinome ją Ohoho mėnuliu.
Vesdavausi jį ten, kai būdavo sužeistas.
Nunešiau jį ten, kai mirė.
Ir palaidojau jį ant Mielosios kalvos.
Ten, kur šiandien buvome. Ten buvo mūsų vieta.
Užduok savo klausimą. Žinau, koks jis,
bet turi paklausti.
Vieta, kur šiandien buvome…
ar ji tikra…
ar aš viską tik įsivaizdavau?
O tada jis mane nusivedė.
Jei nori…
Nusivesiu tave ten vėl.
Taip.
Noriu.
- Apie ką tu galvojai? - Apie gluosnį.
Gerai pavyko. Geriau nei Polui.
Dieve, kokios gėlės. Galiu jas paliesti? Ar tai saugu?
Kartą vieną parsinešiau, bet ji iškart nuvyto.
- Greit sutems. - Čia niekada nesutemsta.
Mėnulis visada kabo ten, tiesiai virš horizonto.
Lize, žiūrėk.
Polas jį sumeistravo iš sulūžusios dėžės.
Geriausia - telkinys, Lize.
- Čia yra žmonių? - Taip.
Bet jie paliegę.
Kas tai?
Pagalvok apie ką nors, Lize.
Apie ką nors kambaryje.
Kas ten buvo? Kas tas padaras?
Ilgšis.
Nesu jo matęs iš arti. Nenoriu pamatyti.
Nenoriu čia būti.
Mudu seni pažįstami, tas padaras ir aš.
Pameni, kai turėjau nusivesti ten Polą, nes tėvelis jį smarkiai supjaustė?
Tądien jis buvo taip arti,
kad galėjome jį matyti pro medžius.
Jis buvo labai aukštas.
Begalinis.
Jis sukelia jausmus.
Neviltį.
Liūdesį.
- Jis pažįsta. - Ką pažįsta?
Mane.
Jis mane šaukia.
Jis gali ateiti? Jis gali ateiti pas mus?
Tikriausiai ne.
Kartais girdžiu jį, kai rašau.
Jo protas susisiekia su maniškiu.
Naktimis, kai negaliu užmigti, girdžiu jį ateinant.
Akies krašteliu pastebiu jį veidrodyje arba stikle ir matau jo veidą.
Daugybę veidų.
Ir noriu…
Tikrai, kartais aš…
Bet dabar aš turiu tave, Lize.
O tu laikai mane čia.
Tu - mano inkaras.
Yra inkarai čia ir ten.
Inkarai ir antrininkai.
Kaip suprasti?
Kartais aš esu antrininkas.
Polas juo niekad nebuvo.
Bet yra labai daug, ko nežinau, galiu tik spėlioti.
Pavyzdžiui, kaip vanduo sujungia Ohoho mėnulį su mūsų pasauliu.
- Kaip tu gali dingti, o dauguma negali. - Nes tu buvai šalia ir padėjai.
Tačiau telkinys gydo.
Tą tikrai žinau.
Žinai, ten nusivesdavau Polą, kai tėvelis jį supjaustydavo.
- Mes stovėjome ant tako į telkinį. - Kad jį pagydytum.
Tam, kad jį pagydytum, kaip pagydei save
po to, kai susipjaustei ranką.
Taip.
O tada pasirodė jis.
Ilgšis.
Eikit. Dinkit iš čia.
Ir nemėginkit vėl manęs apmauti su tuo vandeniu.
Skotai, girdi?
Kas tai?
Nežinau.
- Nenoriu čia būti. - Viskas gerai.
Polai, kur eini?
Polai, čionai. Polai.
Polai!
Kur tu eini? Polai!
Kažkodėl Polas negalėjo susilaikyti nepriėjęs prie jo.
Polai! Polai, neik ten.
Polai!
Polai, grįžk!
Polai!
Sakiau, kad ten neitum! Sakiau!
Jis grybštelėjo man ranką.
Viskas gerai, Polai. Telkinys ją pagydys.
Telkinys viską pagydys, kaip visada.
Einam.
Jis išėjo.
Bet jis mus pažymėjo.
Pažino mus.
Mes dar kelis kartus buvome ten nuėję prieš Polo mirtį.
Dabar, kai pagalvoju apie jį…
jis galvoja apie mane.
Tada negalvok.
Negalvok apie jį.
Turiu sužinoti dar vieną dalyką apie tavo brolį.
Daugiau nereikia, nereikia.
- Kodėl užrašyta atbulai? - Nes ji tai išsipjaustė ant rankos.
EZIL, NAM KĖDAP
Nes ji tai išsipjaustė ant rankos.
Žinai, kas čia?
Ar tu ten?
Suspausk mano ranką.
Suspausk mano ranką, jei tu ten.
Ar tu prie telkinio?
Nuėjai prie telkinio, kad geriau pasijustum?
Nori sugrįžti?
Aš noriu sugrįžti.
Iš kur? Iš…
- Noriu grįžti namo. - Gerai.
Nori grįžti namo?
Tada turi man padėti.
Nežinau, kaip tą padaryti be tavęs.
Todėl pasakyk man.
Padėk man. Gerai?
Padėk man.
Padėk man!
Bet yra labai daug, ko nežinau, galiu tik spėlioti.
Kaip vanduo sujungia Ohoho mėnulį su mūsų pasauliu.
Kaip tu gali dingti, o dauguma negali.
Tau išeina savaime.
Išvertė Sandra Siaurodinė