Lisey a její příběh
ZALOŽENO NA ROMÁNU STEPHENA KINGA
Paninko, já myslel, že jsme se dohodli.
Zdá se, že nechápete závažnost situace.
Myslel jsem, že mrtvá vrána ve schránce je jasné sdělení.
Tak zatím.
Vyližte si, Jimmy.
To vůbec nebylo pěkné, paninko.
Moc hezká písnička, že?
Koukněte.
Vidíte, co je na tom z boku napsáno? Kapitán Black a Hladoví ďábli.
Kapitán Black měl kouzelné jojo.
To samozřejmě víte.
Vydavatel tady ty joja udělal jako reklamu.
Koupil jsem ho na eBayi a naučil se pár triků, stejně jako Black.
Koukejte. Nechám ho sleepovat.
Teď walk the dog.
Mám žízeň.
Něco s tím uděláme.
Už je vám lépe?
Bude mi líp, když odejdete.
Chápu.
Nebudu vás zdržovat. Nemůžeme si dovolit ztrácet čas, paninko.
Kéž bych ale mohl zůstat.
Je to tu hezké.
Ale já mu to přeju. Byl to prostě génius.
Vydělal hodně peněz díky tomu svému talentu.
Talentu od Boha. Vy jste mu jen zahřívala postel.
Jste vlastně jenom takový parazit.
Pane Dooley, byli jsme partneři.
Spoléhali jsme jeden na druhého.
A milovali jsme se.
A to je to, co Dashmiel nejspíš nechápe.
Víte, jak to je. Názor je jako díra do prdele. Mají ho všichni.
Scottův talent nebyl výjimečný, ale velmi výjimečný.
Četl jsem od něj vše. Možná vám to prófa řekl.
Víte, která se mi líbila nejvíc?
Ta s tím jojem? Hladoví ďábli?
Ne, paninko.
Je dobrá, ale na Coasterovu dceru to nemá.
Nejenže se mi líbila. Miluju ji. Četl jsem ji důkladně.
Nejradši mám část, jak Gene řekne svýmu šmejdskýmu otci, že se už nevrátí.
Víte, co na to řekne? Pamatujete si to?
Řekne, že jeho otec nikdy nerozuměl povinnostem plynoucím z lásky.
Přesně tak.
To je přesně ono.
Nerozuměl povinnostem plynoucím z lásky.
Kolik lidí to pocítilo, ale neuměli to vyjádřit slovy?
Scott si tohle místo zasloužil.
Ale odešel.
Je to hanba, že zadržujete něco, co by chtěl svět vidět.
„Ženy se na sebe podívaly tak, jak to muži neumí,
protože vidí dál a barevněji.“
„Barevněji.“
Tak to mohl vyjádřit jen Scott. Nikdo to neviděl.
Leží to kvůli vám v nějaké tmavé krabici.
Víte, co tahle žena před sebou právě teď vidí?
Zloděje.
Za to si můžete sama, paninko.
Poslouchejte. Posloucháte?
Svět si zaslouží to vidět.
Měli jsme dohodu a vy jste ji nedodržela.
Jakou?
Že mi to dáte, já to dám prófovi a ten to pak vydá,
aby lidi viděli, jak skvělý Scott byl.
Pane Dooley. Na ničem jsme se nedohodli.
- Ale ano. - Nedohodli.
Určitě ano. Ale lhala jste, že?
Kde je to ostatní?
Kde jsou ty tajné věci?
- Zadržujete to před prófou. - Ne.
- Před světem. - No tak.
Přede mnou.
Prosím.
Nemůžu to nechat být. Hrozně mě to štve.
Slibuji.
- Můžete si to všechno vzít. - Tiše.
Tiše, paninko.
Dost těch keců.
Promiňte mi za to slovo, ale věci se mají nazývat pravými jmény.
„Tajemství není legrace. Tajemství bolí velice.“
Poslechneme si něco z Bitevních praporů.
Ostatky mají pokračování.
Je to jen jedna kapitola a nárys. Mám to tamhle, paninko.
Lžete a lháři se musí polepšit.
Prófa mi dá vědět do zítra do desíti.
Nemá jak…
Nemá vás jak kontaktovat.
Nemá jak.
Nemá vás jak kontaktovat.
Nemá vaše číslo.
- Ani e-mail. Nemá… - Do zítra do desíti večer,
nebo vám příště ublížím o moc víc.
Nemá vás jak kontaktovat.
Ne.
Tiše, paninko.
Lisey. To ne.
To ne.
Lisey.
Bože můj.
Řekněte někomu, že jsem tu byl, a zabiju vás.
Prvně ale zabiju vaše sestry.
TOMU VĚŘTE Váš kamarád Jim Švihák
Landonové se uzdravují rychle.
Jinak to ani nešlo.
Jsem Landonová jen proto, že jsem si ho vzala.
To ne.
- Neměl jsem ti to říkat. - Ne.
Táta říkal, že se mrtvoly nemají vykopávat.
Ne.
Musíš mi to říct.
Musíš to dokončit a pak ti slíbím, že už se o tom nikdy nebudeme bavit.
Měl jsem ho moc rád, Lisey.
Já vím.
Co se to děje?
To je dobrý.
Máš talent.
Co to je?
Kde to jsme?
Na Milostiplném kopci.
Musíme být tiše.
Stačilo.
Lisey.
- Zdravím, Dane. - Zdravíčko, paní Landonová.
Jste v pořádku? Zníte trochu divně.
Nic mi není. Jsem jen ospalá.
Chystám se jít spát.
Promiňte, že vás otravuju.
Já jen, že kdybyste něco potřebovala, tak u vaší silnice hlídá Roddy Boynton.
- Díky. - Hezký večer, paní Landonová.
Jo, nashle.
Neříkej mi, že jsi těm pitomostem, byť i na sekundu, věřila.
To ty jsi byla vždycky ta rozumná.
Ta tůně nejen hojila. Uměla okouzlit.
Jedu od Amandy. Mám tu zbraň
Dobře.
Hoď ji do řeky.
Dobře. Mohla jsi po sobě aspoň umýt nádobí
Co mám s tím Dooleym dělat, Scotte?
A s Amandou?
Máš nějakej nápad?
Milunko.
Scotte?
Scotte.
Milovala jsem tě, zachránila, led jsem ti dala.
Máma mi řekla:
„Synku, dávej si pozor.
Existuje něco, čemu se říká láska.
A je úplně všude.“
Řekla mi,
- že mi ta holka může zlomit srdce. - Zlomit srdce.
- A že budu trpět. - A že budu trpět.
Od té doby, co jsem tu slečnu potkal,
mám pocit, že se mi to děje. A říkám ti:
- „Teď už je pozdě, nejde to vrátit. - „Teď už je pozdě, nejde to vrátit.
Mám pocit, mám pocit, mám pocit, že se zamilovávám.“
Zjistil jsem, že jí volám nejmíň desetkrát denně.
Je hrozně nezvyklý,
že se takhle chovám.
Nemůžu ani v noci spát.
Ne.
- Chci ji pevně obejmout. - Chci ji pevně obejmout.
Hrozně jsem se snažil si namluvit,
že ten pocit je prostě špatný.
- Jo. - Teď už je pozdě, nejde to vrátit.
Mám pocit, mám pocit, mám pocit, že se zamilovávám.
Ono by mi to nevadilo,
kdybych věděl, že mě taky miluje.
Byl bych nerad, kdybych byl zamilovaný sám.
Ale nemůžu s tím nic udělat, ne.
- Teď už je pozdě, nejde to vrátit. - Nejde to vrátit.
Mám pocit, mám pocit, že se zamilovávám.
Zamilovávám.
Teď už je pozdě, nejde to vrátit.
Mám pocit, mám pocit, mám pocit, že se zamilovávám.
Teď už je pozdě, nejde to vrátit.
Milovala jsem tě, zachránila,
led jsem ti dala.
Milovala jsem tě, zachránila, dvakrát tě zachránila.
Zachránila jsem tě.
Dvakrát jsem tě zachránila.
Dnes a zítra…
Mando?
Co ty dveře, Lisey? To neumíš zavírat? Bože.
Co děláš venku?
Podle toho, co ten hezoun říká, měl Robert Frost pravdu.
Svět zahubí led, ne oheň.
Scott to má dobrý. V LA je tak 20 stupňů.
To turné zrušil.
Cože? Ta spisovatelská rocková hvězda?
Něco mu je.
Už od Vánoc.
Není ve své kůži a zhoršuje se to.
Říkáš to mně, protože…
No jasně. Protože jedinej blázen v naší rodině jsem já.
- Protože si o tom potřebuju promluvit. - Jo, ale ne s Darlou, co?
Ona totiž nebývá mimo a nebývá kvůli tomu pár dní v posteli…
Ne. Prostě kvůli tomu, že s tebou mluví.
Kromě mě mluví jenom s tebou.
Řekl ti něco? Něco o depresích?
O oddělení od okolního světa?
Ne. Ale byl trochu nesvůj.
Ale ne od Vánoc. Už před Díkůvzdáním.
Mluvil s tebou někdy o svým dětství?
Mluvil o tom s tebou někdy?
Ne. Co řekl tobě?
- Vážně? Nic? Nikdy? - Ne… No tak jo.
Jednou mi o tom řekl.
Už je to dávno. Hned po svatbě.
Říkal, že Landonové mají v rodině to, že se odtrhují od reality.
Říkal tomu, že odešel.
- Byl ve stresu? - Ten má rád. Miluje ho.
Tím to není. Je to spíš jak nemoc. Jako…
…dva typy bláznů.
Zlo a odcházení.
Máme to v krvi.
Prý to mají v krvi.
Přišla jsi za mnou, protože jsem blázen.
Ne, protože se bojím.
A nechci o něj přijít.
Když se stáhnu,
tak je to kvůli strachu.
Bojím se budoucnosti.
Že tady umřu sama a že mě budou oplakávat jen moje dvě sestry.
Občas se vracím do minulosti, když jsem byla malá.
Když život nebyl tak podělaně složitej.
A občas když se stáhnu…
…tak je těžký se vrátit?
Když se řežu…
…tak mě vrátí bolest. Jednou to nebude stačit.
Bože, to neříkej.
- Nedělej to. - Nevnímáš.
- Nevěříš tomu. - Neřež se.
Měla bych jet. Brzo bude tma.
Nechci řídit ve tmě.
Nechceš, aby byl sám.
Ne?
Tak to naprav.
Drž se ho, Lisey. Miluje tě.
A jestli ho někdo dokáže v tomhle světě udržet…
…tak já.
Musím to být já.
Scotte?
Ahoj. Je tady hrozná zima.
Nechceš jít dovnitř?
Ahoj.
Co to provádíš?
Hej.
Scotte?
Přestaň dělat blbosti. No tak.
Děsíš mě.
Zlato.
Hej, zlato.
Jsi v pořádku?
Hej.
Mluv se mnou.
Jestli jsi tam,
tak se vrať.
Prostě se vrať.
Kam jsi odešel?
Pamatuješ, jak sis pořezal tu ruku?
- Tu noc u té prádelny. - Jo.
Vyčistil sis to v umyvadle, jak tě to naučil Paul.
To udělal poté, co ho váš táta pořezal před tím tvým skokem?
Ne, to bylo pozdějc.
Paul byl hodně pořezanej. Nebyly to jen šrámy, bylo to zlý.
Táta řezal hluboko. Ale na to ses zeptat nechtěla.
Ne.
- Odpovím ti, na co chceš… - Dobře.
- …ale musíš se zeptat. - Jo.
Poté, co jsi skočil z té stodoly…
…tak mě táta políbil.
To byla tátova odměna.
Táta z Paula vypustil zlo a bylo po všem.
Darda. Konec.
Aspoň teda ten den.
Ale na to ses taky nechtěla zeptat.
Jak to zahojil?
Jak se uzdravil?
Existuje jedno místo.
Říkal tomu…
…Bájodolí.
Říkali jsme tomu Bájodolí.
Vzal jsem ho tam, když byl zraněný.
A taky když umřel.
Pohřbil jsem ho na Milostiplném kopci.
Tam jsme dnes byli spolu. To bylo naše místo.
Zeptej se. Já vím, na co se chceš zeptat, ale musíš se zeptat ty.
Bylo to opravdové,
kde jsme dnes byli…
…nebo jsem si to jen představila?
A pak mě tam vzal.
Když budeš chtít…
…zavedu tě tam znovu.
Jo.
Chci.
- Na co jsi myslela? - Na tu vrbu.
Dobrý. Lepší než Paul.
Ty jo, ty květiny. Můžu se jich dotknout? Je to bezpečný?
Jednou jsem si jednu vzal domů, ale hned zvadla.
- Už bude brzo tma. - Tady tma nebývá.
Měsíc je pořád těsně nad horizontem.
Lisey, koukni.
Paul to vyrobil z rozbité bedny.
Tůně je nejlepší, Lisey.
- Jsou tam lidé? - Ano.
Ale jsou porouchaní.
Co to je?
Mysli na něco, Lisey.
Na něco v pokoji.
Co to bylo? Co to bylo zač?
Dlouhán.
Zblízka jsem ho ještě neviděl. Nikdy jsem to nechtěl.
Nechci tady být.
Jsme tam s tím staří známí.
Pamatuješ, jak jsem tam vzal Paula, protože ho táta pořezal?
Ten den to bylo tak blízko,
že jsme ho zahlídli skrz stromy.
Byl hrozně vysoký.
Nekonečný.
Nesly se s ním pocity.
Zoufalství.
Smutek.
- On zná. - Co zná?
Mě.
Volá mě.
Může projít? Může projít až k nám?
Nejspíš ne.
Občas ho slyším, když píšu.
Jeho mysl se dotýká té mé.
A ty noci, co nemůžu spát, ho slyším přicházet.
Občas ho zahlídnu v zrcadle nebo ve sklenici. Vidím tam jeho tvář.
Spoustu tváří.
A přeju si…
…občas…
Ale teď mám tebe, Lisey.
A ty mě držíš tady.
Jsi moje kotva.
Kotvy existují tady i tam.
Kotvy a dvojníci.
Co tím myslíš?
Občas jsem dvojník.
Paul dvojníkem nikdy nebyl.
Je toho hrozně moc, co nevím a co můžu jenom hádat.
Třeba jak voda spojuje Bájodolí a náš svět.
- Proč tam ty můžeš, ale většina lidí ne. - Protože jsi mi pomohl.
Ale tůně uzdravuje.
To vím jistě.
Tam jsem zavedl Paula poté, co ho táta pořezal.
- Šli jsme k tůni… - …abys ho uzdravil.
Abys ho uzdravil tak jako sebe, když ses sám pořezal.
Jo.
A pak přišel on.
Dlouhán.
Šup. Mazejte.
Nesnažte se mě zase oblbovat s tou vodou.
Scotte, slyšíš to?
Co to je?
Nevím.
- Nechci tady být. - To bude dobrý.
Paule, kam jdeš?
Paule, je to tudy. Paule.
Paule!
Kam jdeš? Paule!
Z nějakýho důvodu šel Paul pořád za ním.
Paule, nechoď tam.
Paule!
Paule, vrať se!
Paule!
- Já říkal, ať tam nechodíš! Já to říkal! - Kousl mě do ruky.
To bude dobrý, Paule. Tůně to uzdraví.
Tůně uzdraví všechno jako vždycky.
Pojď.
Odešel.
Ale označkoval si nás.
Poznal, jací jsme.
Šli jsme tam ještě párkrát, než Paul umřel.
A když teď na tu věc pomyslím…
…pomyslí i ona na mě.
Tak na to nemysli.
Nemysli na to.
Potřebuju o tvým bratrovi vědět ještě něco.
Už ne.
- Proč to je naopak? - Vyřezala si to do ruky.
POMOZ MI, LISEY
Vyřezala si to do ruky.
Víš, co to je?
Jsi tam?
Stiskni mi ruku.
Stiskni mi ruku, jestli tam jsi.
Jsi u tůně?
Šel jsi k tůni, aby ses uzdravil?
Chceš se vrátit?
Chci se vrátit.
Odkud?
- Chci domů. - Dobře.
Chceš jít domů?
Budeš mi muset pomoct.
Nevím, jak to mám bez tebe udělat.
Řekni mi to.
Pomoz mi. Jo?
Pomoz mi.
Pomoz mi!
Je toho hrozně moc, co nevím a co můžu jenom hádat.
Třeba jak voda spojuje Bájodolí a náš svět.
Proč tam ty můžeš, ale většina lidí ne.
Máš talent.
Překlad titulků: Karel Himmer