- Te jó ég, Maggie, mit csinál? - Hol találtál erre?
A szobatársának az anyja küldte, mert aggasztotta.
- Delejező. - Mi ez? Pornó? - Kenyérpofizásnak hívják,
- és igen, erre tutira masztiznak emberek. - Ez egy segélykiáltás.
Elég nehéz kiabálni, ha tele a szád kenyérrel.
Majd kidobom.
Atyavilág! Lauren, mi a franc ez?
Nyugi, egy ma esti eseményre lesz.
Kitisztíttattam.
Igazából nem, csak agyonvasaltam, és ráhúztam egy zsákot, de...
kit érdekel.
Köszönöm.
- Ez meg ki? - Az új gyakornokom. - Ja, hogy gyakornokod is van?
Gyakorlatilag rabszolgamunka, de beszámítják nekik a suliban,
úgyhogy tiszta a lelkiismeretem.
Ne már, ez most komoly?
Tudom, tudom, ne haragudj, de nagy este a mai.
- Sminkcucc? - Ehető smink, de én nem enném meg.
- Kér valaki kávét? - Én nem kérek.
Nem kérek, haver, de azért köszi.
- Ki ez a srác? - Josh, Tamnek hívják őket, oké?
Nem srácozhatsz le csak úgy bárkit, pajti.
Lent leszek a szalonban, ha szükség lenne rám.
- Jó reggelt, Josh! - Jó reggelt! - Nem válaszoltál az üzeneteimre.
- Tudom, csak durva hetem volt. - Josh, választ kell adnod.
Tudom, próbálom kitalálni.
- Kérnék 24 órát. - Rendben, akkor 24 óra múlva.
5. évad 5. rész Hatalmas kis Liza
Fordította: Ági & greka feliratok.info
Ne haragudjatok, de ez az év legmozgalmasabb időszaka.
Mindenhol megy a smúzolás a félidős választások előtt.
Teljesen megértjük,
de múlt hét csütörtök volt a végső határidő az első fejezethez,
de még sincs sehol.
Oké, nincs több kifogás. Arianna Huffington ma esti rendezvénye után
- belecsapok a lecsóba. - Milyen rendezvény?
A #negatívgondolkodás hashtag alatt fut.
Egy újabb twitteres mozgalom, amiről le vagyok maradva.
Ez is csak egy kifogás, hogy igyunk,
és megbeszéljük, hogy a liberálisok még mindig Bernie-n és Hillaryn vitáznak.
Katartikus szerintem.
- Eljöhetnél velem. - Szívesen mennék.
Bocsi, de csak egy embert vihetek.
Semmi gond, nem lenne energiám ahhoz az akcentushoz. Nektek jó szórakozást!
Miattam ne aggódj!
LIZA: CAITLIN, ITT ANYA. HOL VAGY?
LIZA: CAITLIN, ITT ANYA. HOL VAGY? KI VAGY TE?
LIZA: CAITLIN, ITT ANYA. HOL VAGY?
- Te aztán népszerű vagy. - Aha.
Bocsi, hogy fel-alá parádéztatlak, de nem szeretek magamról beszélni.
Valóban? A podcastedben mintha nem zavarna.
Érdekes módon vagy egyedül, vagy tömegben érzem magam a legjobban.
Négyszemközt...
borzalmasan.
- Ügyes vagy. - Köszi.
- Jake! - Remek, megjött a tömeg!
Srácok, ő a szerkesztőm, Kelsey Peters.
- Sziasztok! - Kelsey, ők itt Levitt és Charlotte,
velük csinálom a podcastet, illetve a Fehér Házban is dolgoztunk együtt.
- Tudom, kik ők. - Hihetetlen, hogy neked lesz előbb könyved.
Olvastam a "Beszélgetések a kutyámmal"-t, és imádtam.
És meglepő módon, ez most nem irónia.
Az a könyv mindenkit meglepett.
Kelsey épp Reese Witherspoon cégével írt alá egy együttműködési megállapodást.
Tessék? Oké, ne mozdulj innen,
- hozunk neked egy italt, és elmesélsz mindent. - Oké.
Gyere! Ma este csak az enyém vagy.
- Hogy tetszik a kilátás? - Na, ne már...
De imádom ezt a várost!
- Tessék. - Köszi!
- Mikor mégy vissza Washingtonba? - Holnap reggel. Bár maradhatnék még!
- Megcsókolhatlak? - Tessék?
Bocsi, csak azt hittem, Obama beszédírója ennél...
- kicsit finomabb. - Michelle-nél bevált.
Viccelek. Csak viccelek!
Bár ne így lenne! Jól hangzana a könyvben.
Aha. Téged tényleg csak a könyv érdekel?
- A szerkesztőd vagyok. - A kérdésemre nem válaszoltál még.
A falafelt én állom. Köszi!
A "Hol vannak most: az O-Town tagjai" című cikkemet
- már 100 ezren olvasták, szóval... - Hát, gratulálok? - Köszi.
- Bocsi, csúszik. - Foglak. - Köszi.
Egy egész sorozatot csinálok a "Hol vannak most"-ból.
A következő a méltóságomról fog szólni.
- Azt csinálod, amiből meg tudsz élni. - Aha.
De attól még csinálnom kell egy válogatást bukott apácás gifekből.
Bocsi.
- Te jó isten! Erre nem voltam felkészülve. - Mi az?
- A fiam küldött egy képet. - Megnézhetem? - A péniszéről.
- Te kérted tőle? - 16 éves, és azt hiszi, herpeszes.
- És hogy néz ki? - Mint egy tinédzser, aki túl sokat maszturbált.
Ezek szerint közeli a kapcsolatotok.
Elvált apa vagyok, próbálok feltétel nélkül mellette állni.
Csak nem értem, miért kell ennek a generációnak megosztania mindent.
Legalább nem tölt fel képet a péniszéről a netre,
- ahogy egy vekni kenyérbe tunkolja. - Tessék?
Mindegy.
- Úristen! Jól vagy? - Úristen!
Megvagyok, bocsi. Csak gyorsan összeszedem a cuccaimat.
Itt a személyid. És a...
másik személyid.
Őrület! Lényegében kettős életet élsz.
Én így látom a dolgot: az emberek diszkriminálnak a korod alapján,
- és amíg ez így van, meg kell szegnem a szabályokat. - Nagyon igaz.
- Okos vagy. - Muszáj annak lennem. Támogatnom kell a főiskolás lányomat.
És senki nem jött még rá?
Bárcsak ne kellene tovább folytatnom ezt a megtévesztést,
de az Y-gen márkának nem szabad sérülnie.
- Te vagy az én hősöm. - Nem vagyok én hős.
Csaló vagyok.
- De tesszük, amit kell. - Hát...
én nem tehetek úgy, mintha dögös, fiatal csaj lennék,
- de remélhetőleg majd kitalálok valamit. - Nagyon tehetséges vagy.
Sikerülni fog.
Szia, Caitlin! Én vagyok, ismét.
Nem tudom, hogy megkaptad-e a legutóbbi üzenetem, csak...
csak szeretném tudni, hogy mi újság, szívem.
Ha elégedett az üzenettel, tegye le...
- Francba! - ...vagy nyomja meg a...
LIZA: VACSORÁZZUNK A VÁROSBAN, MOST HÉTVÉGÉN. ANYA.
CAITLIN: ÚJ TELÓ, KI VAGY?
CAITLIN: CSAK VICCELEK, ANYA. HOLNAP TALÁLKOZUNK.
Milyen volt Arianna Huffington bulija?
- Okés. - Levitt bejelölt egy képen.
Úgy tűnik, kellemesen elvoltatok Jake-kel.
Kellemesebben, mint egy szerkesztőnek és az írónak szabadna.
Nyugi! Kellemesen elvoltunk, mert egy bársonykanapén ültünk.
Figyelj, lerí a srácról, hogy beléd zúgott.
Túl okos vagy ahhoz, hogy kockára tedd ezt a könyvet.
Igazad van. Az vagyok.
Ezért nem kell tőled is hallanom.
DON: NEM TUDOK MA VELED TARTANI, BOCSI. LEFOGLAL AZ ÍRÁS.
LIZA: SEMMI GOND!
Szerinted lerázott?
Szerintem tényleg dolgoznia kell.
Nem feltételezheted, hogy mindenki hazudik, csak azért, mert te igen.
- Sziasztok! - Szia! Nagyon menő a buli. - Tudom, tudom.
- Rúzst? - Megegyem vagy viseljem?
- Nem mondhatom meg, hogy mit csinálj. - Én megkóstolom, éhen halok!
- Hát nem nagyszerűek? - Kik? - Tam.
- Az asszisztensem. Most találkoztatok velük. - Én csak egy embert láttam.
- Tam nemmentes. - Nemmentes?
- Szóval biszex? - Jézusom, Liza, nem, nehogy...
nehogy kimondd itt ezt a szót!
Tam pánszexuális, homoromantikus, névmásaik az ők, őket, nekik.
Ne kérdezz többet, mert ez sértő!
- Az LMBTQKIAPP közösség így is eleget kapott már. - A T-nél lemaradtam.
Leszbikus, meleg, biszexuális, transz, queer, kérdéses, interszexuális,
- aszexuális, pán, poli, perverz. - Köszi. - Szívesen.
Ne nagyon csevegjetek, köszi!
- Az előbújásom előtt sem volt ennyire zavaros. - Milyen a szempillaspirál?
- Égett segg ízű. - Keresek inkább rendes kaját.
Mindjárt jövök.
Ez diós!
- Kinek írsz? - Jake Devereux-nak. - Az obamás srácnak?
- Helyes és vicces. - Biztos, hogy jó ötlet ez?
Tegnap este vele voltam mint a szerkesztője.
Na, jó, csók is volt.
- És azt hiszem, bejön. - Kelsey! - Tudom.
Edd meg a szempillaspirálodat!
- Tam, dőlj ide! - Nem. Ez megalázó.
Tényleg. Igazad van. Igazad van. A szelfi a múlté.
- Maggie, Maggie, lefényképeznél minket? - Igen, persze. - Nem.
- Felhajtást csapsz. - Igen, az a lényeg.
Lauren, nem lehet minden csupa nagybetűs.
- Hogy érted? - Átfogalmazom. Nem menő.
Már senki nem posztol. Most az élőszó megy.
Igen. Persze, csak hülyéskedtem. Ez a Kinstámra kell.
- A kamu Instagramomra. - Az Y-generáció annyira szomorú!
- Úristen! Bekövetkezett. Öreg vagyok. - Mindjárt megfojtalak.
- Mi a baj? - Tam köcsög.
Azt mondták Laurennek, hogy idejétmúlt.
Igazuk van, Liza. Tényleg. Az Y-generációnak annyi. Vége.
- Nem, még mindig menők vagyunk. - Nem olyan gáz ez az öregedés.
Esetleg valamikor kipróbálhatnátok.
Szia! Mi újság?
- Átjössz elbúcsúzni az Inkburgtől? - Miről beszélsz?
Végeztem ezzel a hellyel, Liza.
Oké. Ne menj sehova! Átmegyek.
- Elnézést, hölgyem, zárva vagyunk. - Már kész a tetkóm, köszönöm.
- Mi történt? - A főbérlőm...
alá akar íratni velem egy tízéves bérleti szerződést,
- vagy költözzek ki. - Nocsak, kiből lett felnőtt!
Szerintem kiköltözöm.
Mi? Lemondasz az Inkburgről? És mit fogsz csinálni helyette?
Igazából bármit.
Kibérelhetek egy széket egy portlandi vagy Silver Lake-i tetoválószalonban.
Ez a hely a szenvedélyed, a lelked.
De nem tudom, vár-e még rám itt bármi.
- Nem tudom, képes vagyok-e még bármi iránt elköteleződni. - Hülyéskedsz?
Ez is egy elköteleződés.
Ez mind elköteleződés magad felé.
Ezzel nem nyúlhatsz mellé. Bízz bennem!
Bízzak benned?
Hogy lehetek biztos abban, hogy ez a hely...
a jövőm?
És mi tart még itt?
Mi mindannyian.
Maggie és Kelsey, és itt vagyok neked én is.
Nem, te nem vagy itt nekem.
Egy kicsit összepakolok.
Jó éjt, Liza!
LIZA: JÓ REGGELT, DON! REMÉLEM, JÓL MEGY AZ ÍRÁS.
- Itt Liza Miller. - Üdvözlöm! May vagyok a Vanity Fairtől.
Egy önről írt cikkhez szeretnék ellenőrizni pár információt.
- Rólam? - Önről és a kiadóról. - Rendben.
- Úgy látom, hogy ön az Y-generáció társalapítója. - Így van.
És 41 éves.
- Ki írja ezt a cikket? - Don Ridley. Megerősítené az életkorát?
- Elkésünk a Reese-találkozóról. - Mennem kell. Viszhall!
Indulás! Indulás!
Gyerünk!
- Elárultad Donnak, hogy hány éves vagy? - Nem. Meglátta mindkét személyimet,
amikor megcsúsztam a jégen, és elejtettem a táskámat.
Miért nem találtál ki valamit?
Mondjuk hogy kedvezményekre utazol, vagy ilyesmi?
- Mifélékre? - Nem tudom. Mit vesznek az öregek? - Nem nyugdíjas vagyok.
- És nem ez a lényeg. A Vanity Fair le fog buktatni egy cikkben. - Micsoda?
Úristen! Már engem hívnak.
- Ne vedd fel! - Oké, most nem foglalkozhatunk ezzel.
- Akárhogy is lesz, Reese emberei nem tudhatják meg. - Egy szót sem.
Majd én. Új teló, ki vagy?
Ma reggel egy nagyon nyugtalanító hívást kaptam egy újságírótól.
Valami nagy furcsaságra célzott a korodat illetően. Reese összeomlott.
Liza, hány éves vagy?
Én...
- Kormentes vagyok. - Micsoda? - Kormentes vagyok.
Az újságíró piszkálni próbált amiatt, hogy fiatalok vagyunk,
úgyhogy tüntetőleg öregnek mondtam magam. És amúgy is, kit érdekel?
- Semmilyen korúnak nem tekintem magam. - Ahogy én sem.
Annyira rákattantak, hogy a korunkhoz képest mennyire sikeresek vagyunk,
- pedig nem kellene számítania, hány évesek vagyunk. - Pontosan.
- A francba velük! - Kikkel? - A patriarchátussal.
Szóval azt mondtam nekik, hogy 41 éves vagyok. Felőlem aztán higgyék is el!
- A kor lejárt lemez. - De akkor hány éves...?
- Összezavarodtam. - Mert zavaros, de nem helytelen.
Akármikor összekerül pár erős, sikeres nő,
csak a külsejük meg a koruk számít. Túl fiatalok, túl szexik.
Mégis mit fognak csinálni? Bedobnak minket A szolgálólány meséjébe?
Az ő szeme előtt, csajszi!
Kiara, megint az az újságíró hív.
Majd én lerendezem.
- Kormentes? Ez kattant volt. - Igen, és valószínűleg sértő is.
- Liza, le kell állítanunk ezt a cikket. - Tudom. Azonnal megkeresem Dont.
Amikor még írogatott nekem, beszélt valami Broadway Cares-ebédről.
- Az egy klassz alapítvány. - Dont csak az ingyenkaja érdekli.
Don!
- Liza! - Rólam írtál cikket. Hogy tehetted ezt velem?
Azt hittem, megismertem egy szimpatikus férfit, akiben bízhatok.
Sajnálom. Szabadúszó vagyok. Muszáj sztorikat előásnom.
És te nagyon szuper sztori vagy. Te magad mondtad. Tesszük, amit kell.
Akkor nem, ha az az ára, hogy tönkreteszel valakit.
Lehet, hogy ez a cikk lesz a legjobb dolog az életedben.
A koralapú diszkrimináció reklámjává tehet.
És tönkreteheti a karrieremet, és árthat a kiadónak.
Úgysem lesz belőle semmi. Kukázták a cikket.
Berobbant a közösségi médiába valami kormentesség-őrület, bármi is legyen az.
- Hirtelen mindenki érzékeny lett a kor miatti piszkálódásra. - Hű!
Az jó. Érzékenynek is kellene lenniük rá.
Ja, és megint én szívtam meg.
Úgy tűnik, már csak a középkorú, heteró, fehér férfiakat lehet diszkriminálni.
#én, érted? #én.
Azt hiszem, sejtem, miért nem találsz munkát.
- Miért is? - Mert seggfej vagy, Don.
Felnőtt vagy. A te életed a te életed. De miért nyomod kenyérbe a fejed?
- Jézusom! Hogy találtad meg? - Úgy érzem, már nem is ismerlek.
- Anya, az nem én vagyok. Pluszpénzért csinálom. - Hadd mondjak neked valamit!
Azzá válsz, amit csinálsz. Ha csalsz, csaló leszel. Ha hazudsz, hazug leszel.
Könnyen beszélsz, te olyan tökéletes vagy!
Caitlin, sok dolgot tettem életemben, amire nem vagyok büszke.
Például?
Egyszer majd mindent elmesélek. De most abbahagynád...
- a kenyérpofizást? - Jaj, anya, tényleg annyira gáz?
Mit csinálsz?
- Anya, hagyd abba! - Ez meglepő!
- Anya, hagyd abba! Néznek az emberek. - Olyan puha! Ó, igen!
Oké, oké. Abbahagyom.
- Jó ég, te bármit tönkre tudsz tenni. - Én is szeretlek.
- Így is megeszed? - Persze hogy megeszem a kenyeret.
- Az államon nagyon jó érzés volt. - Aha. - Klassz a héja.
- Szia! Mit keresel itt? - Josh, nem hagyhatom, hogy megtedd.
Ki tudja, mit tartogat a jövő, de azt tudom, mennyire imádod azt a helyet.
Ez volt az álmod. A semmiből építetted fel. Ez vagy te.
Írd alá a szerződést! Én nem megyek sehová.
Ahogy Kelsey és Maggie sem. Itt vannak a gyökereid.
Melletted leszek. Neked nem kell elköteleződnöd felénk, de mi megtesszük.
Én elköteleződöm feléd. Lehet, hogy nem mindig ugyanaz az ember leszek számodra,
de mindig része leszek az életednek.
- Miről beszélsz? - A tábláról. Leszedik.
- Csak nagyobbra cserélem. - Micsoda?
Josh!
Még nem állok készen arra, hogy feladjam.
Twitter: @aagitorok & @grekasubs