"Měla jsem hodně strastí, a tak píšu veselé příběhy." L. M. Alcottová
Promiňte, hledám redakci týdeníku Vulkán.
Chci mluvit s panem Dashwoodem.
Přítelkyně mě požádala, abych vám nabídla její povídku.
Ráda napíše další, když se vám bude líbit.
Není to první pokus, co?
Ne, už něco prodala do Olympiku a Skandálu.
Získala cenu za povídku v Blarneystoneském praporu.
Cenu?
Ano.
Sedněte si.
Bereme to.
Vážně?
Se změnami. Je to moc dlouhé.
Ale vyškrtl jste...
Nechala jsem pár hříšníků se kát.
Máme po válce.
Lidé se chtějí bavit, nestojí o kázání.
Morálka dneska nejde na odbyt.
Zmiňte se o tom své přítelkyni.
Kolik...? Nabízíte nějakou...?
Za tohle platíme 25 až 30 dolarů.
Vám za to dám 20.
Je vaše i se změnami.
Můžu přítelkyni vyřídit, že vezmete i další, když napíše něco ještě lepšího?
Podíváme se na to.
Ať je to krátké a šťavnaté.
A když bude hlavní hrdinka dívka, ať se na konci vdá.
-Nebo zemře. -Prosím?
Pod jakým jménem to máme vydat?
Anonymně, prosím.
Jak si přeje.
Mějte se hezky.
Na shledanou.
MALÉ ŽENY
Penzion
Beth byste se velice líbil.
Jsme penzion, ne charita. Nájem musíte platit včas.
Dobrý den, slečno Marchová.
Dobrý den.
Vy hoříte.
Děkuju.
Hoříte!
Děkuju.
Dělám totéž.
Kitty a Minny čekají.
Musím za žačkami.
Jen práce.
Peníze jsou hlavním cílem mého námezdného života.
Takovéhle skvrny od inkoustu nemá člověk jen kvůli penězům.
Moje sestra Amy je v Paříži. Dokud si nevezme někoho nechutně bohatého,
musím rodinu držet nad vodou já. Na shledanou.
Podle mě dekadenti Paříž zničili.
Francouzky neuzvednou ani kartáč na vlasy.
Amy! Povídám, že Francouzky neuzvednou ani kartáč na vlasy.
To je pravda, teto Marchová.
Nepřitakávej mi pořád.
Co píše tvoje problémová rodina?
Matka nic nepíše o Beth.
Chci jet domů, ale mám prý zůstat.
Když se vrátíš, nepomůžeš jí. Je nemocná, ne osamělá.
Neměla bys jezdit domů, dokud se s Fredem Vaughnem řádně nezasnoubíš.
A než dochodím hodiny malování.
Ano.
Jistě.
-Zastavte! Laurie! -Co to děláš, děvče?
Laurie! Laurie!
Amy!
Ty jsi vyrostla!
-Měls přijít do hotelu! -Nenašel jsem tě.
Nehledals pořádně.
Nepoznal jsem tě. Jsi krásná.
-Přestaň. -A proč?
-Kde máš dědečka? -V Německu, cestuje.
-Cestuju sám. -Flirtuješ, hraješ a piješ.
Vaší matce to neříkej.
Stíháš nějakou dívku po Evropě?
Ne.
Nevěřila jsem, že tě Jo odmítla. Je mi to líto.
To nemusí, Amy.
Mně to líto není.
Amy!
-Amy Marchová, ihned se vrať! -Teta.
-Pojď. -Vypadáte báječně!
Sundejte ho! Jedeme! Máme někde být.
Přijď na silvestrovský bál. Budou tam všichni, i Fred.
Vyzvedni mě v osm v Chavainu.
Laurie, obleč se slavnostně! Cylindr a hedvábnou vestu!
Vezmu si tu nejlepší, co mám!
To byl Laurie.
Já vím.
20 metrů modrého a růžového hedvábí. Někdo to vyzvedne.
Meg, tohle by ti moc slušelo.
Vím, ke které švadleně tě pošlu.
Budeš nejkrásnější v Concordu.
John potřebuje kabát na zimu a Daisy a Demík oblečení.
A jeho žena nové šaty.
Nemůžu, je to...
Zkrátka to nejde.
Budeš se mu tak líbit, že zapomene, kolik to stálo.
Snad to není úplná rozhazovačnost.
Bude stačit 20 metrů?
Ano.
Výborně.
50 dolarů. Co jsem to provedla?
-Mami! -Mami!
Zlatíčka.
Běžte si hrát.
Beth!
Beth?
Tamť vaše cesta, přímo k západu!
Nuž tedy vzhůru na západ!
Můj dík a dobrá mysl, slečno, provoď vás.
Nic pánu mému, slečno, nechcete?
Stůj! Prosím tě, řekni mi, co o mně soudíš.
Vy soudíte, že nejste to, co jste.
Když soudím tak, soud stejný o vás mám.
Soud váš jest pravý, nejsem to, co jsem.
Prosím?
Mluvím jen anglicky. Prosím?
-Co jste říkal? -Pojďte tancovat.
Vím, s kým chci tančit.
O 7 let dřív
-S kým budeš tančit, Jo? -Já netančím.
Proč my nemůžeme jít?
-Vezmi si normální boty. -Loni mi byly.
Nikdy nebudu mít jemný nosík.
Máš hezký nos.
A teď Jo.
Nesahej na mě. Už tak si připadám divně.
-Mohla bys být hezká. -Nechci. To nepomůže.
Nechci tam, ale ráda bych slyšela tu hudbu.
Pak se ti ji pokusím zazpívat.
Má z toho takhle čoudit?
Vypařuje se vlhkost.
Divný pach. Jako spálené peří.
Sundám to a uvidíte ty lokýnky.
-Máš po vlasech! -Upadly?
-Promiň, Meg. -Cos to provedla?
Promiň! Nemělas to po mně chtít.
Mamko! Nikam nemůžu!
-Můžeš, vypadáš krásně. -Mám zničené vlasy!
Nezírej. Nedávej ruce za záda.
Neříkej krindapána a paráda.
Netřes nikomu rukou. Nepískej.
Meg Marchová, tobě to sluší.
Meg.
Je brzo. Ne.
Pardon, nevěděla jsem, že tu jste.
-Zůstaňte tu, chcete-li. -Nebudu vás rušit?
Ne. Moc lidí tu neznám.
Připadal jsem si tam divně.
Já taky.
Slečna Marchová, že?
Ano, pane Laurenci, ale jsem jen Jo.
A já jsem jen Laurie.
Ty netančíš?
Ještě nevím, jak to tu chodí.
Většinu života jsem byl v Evropě.
V Evropě? To je paráda!
Tohle slovo nemám říkat.
To říká kdo?
Moje starší sestra Meg. Je tu.
To je ona. Vidíš?
Ta dívka ve fialových šatech.
Moc hezká.
Nabádá mě, abych se dobře chovala, aby na mě byl táta hrdý, až se vrátí.
Kde je?
Přihlásil se jako dobrovolník do armády. Chtěla jsem jít bojovat s ním.
Nemůžu se smířit s tím, že jsem holka.
Jo, zatančíš si se mnou?
Já nemůžu, protože...
Proč?
-Neřekneš to nikomu? -Nikdy.
Spálila jsem si šaty.
Meg mi řekla: "Stůj, ať to nikdo nevidí."
Klidně se tomu zasměj.
Mám nápad, jak to provedeme.
-Co je? -Moje noha.
Vyvrtnutý kotník.
Jak se dostanu domů?
Buď si vezmeme kočár, nebo tu zůstaneme celou noc.
Kočáry jsou drahé.
Odvezu vás, bydlím hned vedle.
To nemůžeme přijmout.
Vezměte si můj kočár.
Ne, je brzy. Jistě jste nechtěl odjet.
Vždycky odjíždím brzy. Vážně.
Co jiného ti zbývá?
Ty boty ti byly malé.
Božínku, co jste prováděly?
Nemůže chodit, kulhá.
-Jaké to bylo? -Vy máte spát.
Pomozte sestře a zpátky do postele.
Uhněte, Meg je raněný voják.
Vyvrtla jsem si kotník.
Meg, ty se jednou kvůli módě zabiješ.
Hano! Potřebujeme led.
-Pojďte dál. -Nevadí to?
Omluvte ten chaos. Ráda peču uprostřed noci.
-Nepořádku si nevšímejte, pane Laurenci. -Laurie.
-Můžu ti říkat Teddy? -Ano.
Musíš s nimi hrát divadlo.
Já jsem Amy.
Budeš se s Jo muset poprat o mužské role, nebo hrát dívku.
-Dej si vdolek. -Díky.
A led. Co tvoje kotníky, Laurie? Potřebuješ taky led?
Ne, děkuju.
Říkej mi matko, nebo mamko jako ostatní.
Vy jste měla ty růžové boty?
-Ještě led? -Ale jsou tak hezké.
Připadám si jako nóbl dáma, co přijela z bálu kočárem
a obskakují ji služky.
Pro spisovatelku v podkroví.
Jelikož se vám dnešní hra tak líbila, rád bych vám je dal.
Pomůže vám to studovat lidské typy
a vykreslovat je vlastním perem.
Rád bych si přečetl, co píšete, pokud mi dáte svou důvěru.
Slibuju, že k vám budu naprosto upřímný.
Váš Friedrich.
Frede, sklenku?
Ano, děkuju.
Omluv mě na chvilku.
Laurie.
Amy.
Hodinu jsem na tebe čekala.
Připadám si přistižen.
Amy, prosím tě.
-Víš, co si o tobě myslím? -Co?
-Pohrdám tebou. -Proč?
Mohl bys být hodný, šťastný a užitečný,
-ale jsi líný, špatný a ničemný. -To je zajímavé.
Sobci rádi mluví o sobě.
-Já jsem sobec? -Velký.
Jsi bohatý, nadaný, krásný a zdravý.
-Myslíš si, že jsem krásný. -Tohle slyšíš.
Mohl bys toho všeho užívat, ale jen marníš čas.
Budu dobrý pro tebe, svatá Amy.
Nestydíš se za takovou ruku?
Ne.
Nikdy nepracovala a ten prsten je směšný.
Ten mi dala Jo.
Je mi tě vážně líto.
Kéž bys to zvládal líp.
Nelituj mě. Jednou se budeš cítit stejně.
Ne. Když nebudu milována, budu vážena.
Co děláš poslední dobou ty, velká umělkyně?
Fantazíruješ o tom, za co utratíš jmění Freda Vaughna?
Fred Vaughn, dámy a pánové!
Promiň, Frede.
Ilustrované noviny Franka Leslieho
Tohle jsou jen povídky.
Ale pracuju na románu.
A váš román...
bude taky takový?
Ano. Aspoň zatím je.
S podobnou zápletkou?
Souboje a zabíjení...?
Prodává se to.
Proč se pod to nepodepíšete?
Matce by se to nelíbilo.
Na ni je to moc velký krvák.
Chci ji finančně podporovat, ne jí dělat starosti.
Nelíbí se mi.
Upřímně.
Podle mě nejsou dobré.
Ale...
vydávají je v novinách a prý mám talent.
Vy máte talent, a proto mluvím tak neomaleně.
Nemůžu si dovolit kvůli chvále hladovět.
Jste dotčená?
Samozřejmě. Řekl jste mi, že se vám moje psaní nelíbí.
Chtěla jste, abych mluvil upřímně.
To ano.
Nikdo s vámi zatím takhle nemluvil?
Ale ano, mnohokrát mě odmítli.
Máte někoho, kdo s vámi o vaší práci mluví vážně?
Proč myslíte, že vy máte právo soudit, co je dobře a co špatně?
-To si nemyslím... -Tak proč se takhle chováte?
Vaše reakce naznačuje, že...
Moje reakce naznačuje, že jste nabubřelý vejtaha.
Shakespeare psal pro masy.
Byl to největší básník všech dob, protože psal poeticky i pro lidi.
Shakespeare nejsem.
Díkybohu. Toho už máme.
Když jste tak chytrý, proč nepíšete sám?
Nejsem spisovatel. Nemám talent jako vy.
To tedy ne.
Vždycky budete kritik, ne spisovatel
a svět zapomene, že jste kdy žil.
To určitě ano.
Ale já...
Na Jo Marchovou nikdo nezapomene.
To věřím.
Nejsme přátelé. Vy nejste můj přítel.
Nechci znát váš názor, protože se mi moc nelíbíte.
Už se mnou nemluvte. Děkuju.
Josephine, tohle vám přišlo.
Děkuju.
Ihned přijeď domů. Beth je na tom hůř. Matka
Beth.
Veselé Vánoce, světe.
Veselé Vánoce!
-Jsme vzhůru už dlouho. -Cos psala?
Zahloubala jsem se do naší skvělé hry o pomstě. Jed.
Jed ne! Jsou Vánoce.
Vánoce bez dárků nejsou Vánoce.
Chudoba je strašná.
Není to fér. Některé dívky mají hezké věcí a jiné ne.
Máme tátu, mámu a sebe.
Táta tu není a nebude, dokud válka neskončí.
Chci mít peníze a služebnictvo a nikdy už nepracovat.
Mohla bys být herečka. Ne všechny jsou padlé ženy.
Nemůžu se stát herečkou.
Já si ze všeho nejvíc přeju být malířka v Paříži,
malovat krásné obrazy a být nejlepší na světě.
Ty chceš být slavná spisovatelka, Jo.
Jenže to zní hloupě.
Nestyď se za to.
Já chci, abychom byli
s tátou a mámou doma. Víc nechci.
Beth je dokonalá.
A co hudba?
Hraju jen pro nás, jiné obecenstvo nepotřebuju.
Nebuď tak skromná.
Matka navrhla, že si letos dárky nedáme,
když muži trpí v armádě.
Nemůžeme udělat moc, ale něco málo lze obětovat a s radostí.
Nehraj si na matku jen proto, že není doma.
-Jo, nechovej se jako kluk. -Ale já chci.
-Nesnáším hrubé dívky. -A já přechytralé prcky.
Můj nos! Už tak ho mám hrozný!
Na mém názoru nezáleží,
ale určitě nechcete, aby vás takhle našla matka.
Ale záleží!
Jste nám blíž než teta Marchová.
-No tak, Jo. -Kde mamka je?
Pámbu ví. Někdo přišel žebrotou.
Máma se šla podívat, co je třeba.
Kéž by lidem pomáhala, když se nám to hodí.
-Máme s Joannou hlad. -Panenky hlad nemají.
Dopsala jsem hru. Musíme se to naučit. Amy, kostýmy.
Vytvořila jsem úžasnou korunu.
Nabarvila jsem staré boty na modro. Bude jak princezna.
Ta smutná hudba bude dobrá.
Meg, máš nový monolog.
Píšeš úžasně, Jo.
-Úplný Shakespeare. -To ne.
Slečno Michelangelová,
nazkoušej si omdlévání. Jsi jak prkno.
Nikdy jsem nikoho omdlít neviděla
a nechci být samá modřina.
Kdyby to bylo snadné, klidně upadnu, ale radši ladně klesnu do křesla.
A je mi jedno, že na mě Hugo míří pistolí.
-Hano? -Nehraju.
Neptala jsem se.
Věděla jsem, na co se chcete zeptat, a nehraju.
Obě si tady klekněte.
Nechci si klekat.
Bude to naše scénka a nikdo se na nás nebude dívat.
Je to moje scénka.
Měla by to režírovat Meg.
Veselé Vánoce, děvčata!
-Mamko! -Veselé Vánoce!
Jsem ráda, že jste šťastné.
Jo, vypadáš unaveně. Žes zase celou noc psala?
Jistě.
Amy, pojď mi dát pusu.
Veselé Vánoce. Jak je?
-Mám hlad. -To je snídaně!
-Má hlad jako vlk. -Kroť se, Jo.
Copak?
Co je?
Kousek odtud bydlí paní Hummelová.
Pět dětí se tam k sobě choulí v posteli, aby nezmrzly. Nemají co jíst.
Děvčata, dáte jim k Vánocům svou snídani?
A teď bys řekla, že by si to otec přál?
Ano.
Děkuju.
Děkuju za pozvání, pane Laurenci.
Není zač.
Mohl byste vnuka učit nejen matematice, ale i dobrým způsobům.
Mein Gott! Přijít dobří andělé.
Tak jsem zpátky.
Přinesli jsme jídlo, přikrývky, svetry
a nějaké léky.
Tohle jsou moje dcery.
Pozdravte.
Není mu dobře.
Děvčata, vybalte jídlo.
Dáš si?
Prsty u nohou nepotřebujeme.
Mně už jeden omrzl.
Vám taky?
Byly tu víly?
Santa Claus.
-Teta Marchová. -To poslal pan Laurence.
-Děda mladého Laurence? -Ano.
Proč?
Viděl vás odnášet vánoční snídani a chtěl, abyste si dnes pochutnaly.
-Copak není starý a protivný? -Je velkorysý.
To mu poradil ten vnuk Laurie.
Určitě.
Měly bychom se s ním spřátelit.
Mám z kluků strach. A z toho velkého domu taky.
Pan Laurence prý vydědil syna,
když utekl s Italkou.
Teď je jeho vnuk sirotek
a je v tom domě pořád zavřený s učitelem.
Je moc hodný. Přišel o dceru,
když byla ještě dítě, a teď přišel i o syna.
-Zemřela mu dcera? -Jak smutné.
Laurie je tak romantický. Napůl Ital.
Co o něm víš? Ani jsi s ním nemluvila.
Tu hostinu jsem nezařídila,
ale překvapení pro vás mám.
-Dopis! -Od otce!
Kéž bych tam mohla za ním.
Jo, nemůžeme přijít o jediného bratra.
Spát ve stanu musí být nepříjemné.
-Jo vzadu určitě brečí. -No a?
Přijede domů?
Bude poctivě pracovat, dokud to půjde.
Nebudeme žádat, aby se vracel, když ho potřebují.
"Vyřiď jim, že je mám rád a líbám je.
Vyřiď jim, že na ně ve dne myslím, v noci se za ně modlím
a největší útěchu nalézám v jejich náklonnosti.
Zdá se dlouhé čekat rok, než se uvidíme,
ale i v těžkých dnech můžeme pracovat,
takže je nepromarníme.
Jistě tě budou milovat,
svědomitě plnit své povinnosti,
statečně bojovat s nepřítelem
a nakonec samy nad sebou zvítězí."
Kletba čarodějnice. Napsala Jo Marchová.
Silný, sladký jako med.
"...takže až se vrátím..."
Vílo, odpověz mi hned!
"...budu na své malé ženy ještě pyšnější
a budu je mít ještě radši."
Bravo!
Promiňte. Vaše zastávka.
Děkuju.
Odjela? Proč?
Nevím. Prostě odjela.
Řekla, jestli se vrátí?
Nesvěřovala se mi.
Proč tu sedíš? Běž něco dělat. Utírej prach.
A co děvčata? Byla to jejich nejlepší učitelka.
Já vím.
Je tak těžké jít po svátcích zase do práce.
-Kéž by byly stále Vánoce. -Nebo Nový rok. To by bylo!
Jsme banda nevděčných mrch.
-Nemluv takhle! -Mám ráda silné trefné výrazy.
Já musím do školy a nemám limetkové želé.
Holky ho kupují a vyměňují si ho a já je všem dlužím.
Stačí ti to?
-Proč to děláš? -Děkuju, Meg!
Vím, jaké to je cítit se před ostatními méněcenná.
Tímhle a obrázky to splatím.
-Obrázky? -Ále.
Jsem ráda, že do školy chodit nemusím.
Rychle, jdu pozdě.
Beth, až nakoupíš, udělej si počty a psaní.
Zkontroluju to, až přijdu domů.
Ahoj.
-Josephine! -Ano?
-Josephine! -Tady jsem.
Proč jsi přestala číst Belshama?
Promiňte. Budu číst dál.
Dej si pozor.
Až mě budeš potřebovat, budeš litovat, že ses nechovala líp.
Děkuju za zaměstnání a laskavosti, teto Marchová,
ale já si poradím sama.
Nikdo si neporadí sám.
Ne doopravdy.
A ženy už vůbec ne. Musíš se dobře vdát.
-Vy nejste vdaná. -Protože jsem bohatá.
A dávám si na peníze pozor.
Na rozdíl od tvého otce.
Takže zůstat svobodná může jen bohatá žena?
Ano.
Není moc způsobů, jak si žena může vydělat.
To není pravda.
Může vést nevěstinec, nebo jít k divadlu.
Což je v podstatě totéž.
Ale jinak máš pravdu.
Těch možností moc není. Proto by sis mě měla hledět.
Abych se mohla vdát.
Ne, abys mohla žít lepší život než tvoje matka.
-Mamka má svůj život ráda. -Nevíš, co má ráda.
Otci víc záleželo na dětech bývalých otroků
než na vlastní rodině.
Ano, ale měl pravdu.
Člověk může mít pravdu a chovat se pošetile.
Já si to nemyslím.
Za myšlení nejsi placená.
Vím, že ti teď na svatbě nesejde.
A nemám ti to za zlé.
Ale chystám se jet ještě jednou do Evropy
a potřebuju s sebou společnici.
Jak by se ti líbilo jet se mnou?
To by se mi hodně líbilo.
Tak čti.
A nešmejdi tu.
Šmejdily nemám ráda.
Prezidenta Lincolna.
Ne, za toho otec bojuje.
Můj otec říká, že válka je zbytečná a že jim máme otroctví nechat.
Susan, je to nemorální.
Všichni z toho měli užitek. I vy, Marchovi.
-Proč je bitý jen jih? -Měli bychom být biti všichni.
Vždy bojujete za věc.
Tak pana Davise.
Myslíte?
Vymažu ti dluh a dám ti ještě pět kousků želé.
Slečno Marchová.
Posaďte se.
Laurie, posaďte se.
Latina je výsada.
Musíte se to naučit.
Nemůžu o tohle místo přijít. Cicero.
Venku je dívka.
-Není. -Je, pane Brooku.
Ne, není.
-Je tam dívka. -Je to dívka.
Dobrý den, stalo se něco?
Já jsem Amy.
-Ahoj Amy, já jsem Laurie. -Já vím.
Přivezl jsi sestru po plese.
Já bych si kotník nevyvrtla. Mám nejhezčí nožky z rodiny.
Ale nemůžu domů, protože mám průšvih.
Koukněte.
Pan Davis mě uhodil.
Řekni sluhům, že chci tenhle obraz.
-Amy! Jsi tu? -Meg!
Moje ruka. Hele.
-Jo. -To je bohatství!
Hrozně to bolí.
Ty jsi šťastlivec.
-Nejen knihami živ je člověk. -Je.
-Cos provedla? -Nic. Nakreslila jsem pana Davise.
A do prčic. To je něco.
To je můj děda. Bojíš se ho?
Nebojím se nikoho.
Vypadá přísně. Můj děda byl mnohem hezčí.
Jo, dědečci se neporovnávají.
Myslíte, že je hezčí?
Ne, vy jste ve skutečnosti moc hezký.
Já otce vaší matky znal.
Máte jeho ducha.
Děkuju.
To je hrozné. Do té školy se nevrátíš.
-Dobře. Stejně je to hlupák. -Bude tě učit Jo.
-Já? Už učím Beth. -Jsi dobrá učitelka.
Podle mě je mnohem vhodnější, když se ženy učí doma.
Školy pro ženy nestojí za nic.
Přesně tak.
Chci, aby všechny holky odešly a on umřel.
Amy, ty ses ale zachovala špatně.
Já jen namalovala obrázek.
Děkuju, že jste se o Amy postarali.
To je samozřejmost.
Naše děvčata často tropí neplechy.
To já také.
Příště přiběhni pro pomoc ty k nám.
Vy jste zde kdykoli vítány. Vyřiďte pozvání Beth.
Bude nadšená z klavíru.
To je ta tichá?
-Ano, Beth. -Řekněte, ať k nám chodí hrát.
Jo, půjč si jakoukoli knihu.
-Můžu chodit na obrazy? -Ano.
Máme také krásný skleník.
Musíme jít.
-Koupil byste tenhle obraz? -Tuhle si půjčím.
Slibuju, že ji brzo vrátím.
I když nevím kdy.
Děkuju za pomoc!
-Na shledanou. -Díky.
Slečno Meg!
Zapomněla jste rukavičku.
Tak zpátky do práce.
Ticho!
Nová hra od Jo Marchové
bude za několik týdnů uvedena v Barnvillském divadle
a předčí vše, co bylo na amerických jevištích dosud k vidění.
V hlavní roli se objeví nejlepší herečka odsud po Mississippi
Meg Marchová.
Výborně! Bravo!
Vysvědčení. Meg: chvalitebně. Jo: nedostatečně.
Beth: výborně. Amy: dostatečně.
Výborně, pánové.
Skvěle.
Pane předsedo, pánové, navrhuju přijetí nového člena.
Byl by nám za to velmi vděčný
a nesmírně by povznesl ducha klubu.
Navrhuju...
Pana Theodora Laurence!
V žádném případě.
Co? Přijměme ho.
Je to kluk.
Nechceme tu kluky. Tohle je dámský klub.
-Přijměme ho. -Proč?
-I když se bojíme. Je to Laurie. -Ne!
-Všechno to změní. -Hlasujme!
-Zvedněte ruce. -Nezvedejte!
-No tak, je to Laurie. -Tak jo.
V tom případě je nejvyšší čas...
Dámy, tenhle trik jsem vymyslel já. Za všechno můžu já.
Jo k tomu svolila po dlouhém přemlouvání.
Chci pouze říct,
že jako nepatrný důkaz své vděčnosti...
Pokračuj!
Jako prostředek pro nastolení přátelských vztahů mezi sousedními národy
vám věnuju sadu klíčů
od poštovního úřadu, který jsem zřídil v lese u jezírka.
Čtyři klíče.
Pro tebe, drahá. Pro Meg. A pro tebe.
Mockrát děkuju.
A tenhle je můj. Děkuju za laskavost.
Vezmu místo jako člen klubu.
Vítej, Laurie.
Ahoj!
Jo!
Daisy, Demíku!
Vy jste ale vyrostli!
Kéž bys tu byla a učila je.
-Teď tu jsem. -Je skvělé, že jsi doma!
Na Beth doléhá osamělost, i když to nepřizná.
Kde Beth je?
Je nahoře, Jo.
Mysleli jsme, že jí je líp, ale horečka jí oslabila srdce.
Tohle si vezmi a sežeň nejlepšího doktora.
-To máš peníze do New Yorku. -Zůstanu tu.
Za zbytek peněz ji vezmu k moři, aby zesílila.
Kdy se vrátí Amy?
Radši jsme jí to nepsali.
Ona to neví?
Beth na tom trvala. Nechce Amy pokazit cestu.
Amy se vždycky uměla ze všech těžkých věcí vykroutit.
Jo, nezlob se na ni.
Nemůžu nic najít.
-Mamko, nevidělas moji rukavičku? -Kdys ji viděla naposledy?
Jo, kde vězíš?
-Mám jednu rukavici. -Vem si moji.
-Jo, přijdeme pozdě. -Kam jdete?
Ty nejsi pozvaná.
Určitě jdete někam s Lauriem!
Ano. Už neotravuj.
-Máš lístky? -Ano, pospěš si.
Vy jdete s Lauriem do divadla!
-Můžu jít taky? -Promiň, ale nepozvali tě.
Nemůžeš jít, Amy, tak neškemrej jak děcko.
Jsem tu zavřená a nikdy nikam nemůžu.
-Beth má klavír a já se nudím. -Naučím tě akordy.
Já nechci. Chci jít do divadla.
Necpi se někam, kde tě nikdo nechce.
-Stačí, že jde nezáživný pan Brooke. -Mně se líbí. Je milý.
-Já si to zaplatím. -Nikam nejdeš.
Promiň, ale Jo má pravdu. Příště.
-Přestaň ji chlácholit, Meg. -Prosím.
Prosím!
Tohle tě bude mrzet, Jo Marchová!
Toho budeš litovat!
Nedívej se na mě takhle!
Pro otce
Jo!
Ta herečka byla...
Výborná, ano.
-Byla vážně dobrá. -Byla skvělá.
Ahoj!
Miluju divadlo.
Meg, jsi milionkrát lepší než ona, ale skvěle omdlévala.
Jak se jí podařilo tak zblednout?
Pan Brooke děsně dolézá.
Podle mě má skvělé způsoby.
Počkej, jen si něco zapíšu.
-Jakou barvu očí máš nejradši? -Fialovou.
Pan Brooke má modré oči a je zralý muž. To je důležitější než peníze.
Nevzal někdo můj román?
-Ne. -Ne, proč?
Amy, ty ho máš.
-Ne. -Lžeš.
Ne. Nemám ho a nevím, kde je.
Řekni mi to!
-Spálila jsem ho! -Mamko!
Spálila jsem ho. Říkala jsem, že mi za to zaplatíš.
No tak, Jo!
Je mi to líto, Jo.
Amy.
Záleží ti jen na psaní.
Kdybych ti zničila šaty, neraní tě to.
A já tě chtěla ranit.
Teď toho moc lituju. Promiň.
Jo.
Nezlob se na ni přes noc.
Odpusť jí.
Pomozte jedna druhé.
Zítra začnete znovu.
Ona si moje odpuštění nezaslouží.
Budu ji navždy nenávidět!
Dobré ráno, je tam nádherně.
Pojďme bruslit na říčku!
Jo, minule jsi slíbila, že můžu jít s vámi.
To se bude takhle chovat napořád?
Velice jsi ji tím ranila.
To už se to nedá napravit?
Běž za ní.
Počkej, až bude mít s Lauriem dobrou náladu,
a pak jí řekni něco hezkého.
Určitě se zase udobříte.
Jo, počkej!
Jdu taky!
Minule jsi říkala, že můžu jít taky!
Jo, Laurie, počkejte na mě!
Počkejte!
Jo!
-Jezdi u kraje, uprostřed to je nebezpečné. -Dobře.
Jo!
Jo, jdu taky!
Jo!
Jedeme, Jo!
Jo, počkej!
Jo!
-Jsi v pořádku? -Jo.
Pomoc!
To je Amy!
Pojeď, Jo!
Jo!
Jo! Podej větev.
Jo!
Amy!
-Nemůžu dýchat! -Jo, pomoz mi ji vytáhnout.
Amy, chyť se za tu větev.
Promiň mi to, sestřičko.
Usnula.
Kdyby umřela, byla by to moje vina.
Bude v pořádku.
Doktor řekl, že nejspíš ani nenastydne.
Co to se mnou je?
Už jsem si dala tolik předsevzetí, že se polepším,
a plakala nad svými hříchy,
ale nic nepomáhá.
Když mám vztek,
začnu být krutá, a když někoho raním, dělá mi to radost.
Jsi jako já.
Ale ty se nikdy nezlobíš.
Mám zlost skoro každý den, co jsem živa.
Vážně?
Nejsem přirozeně trpělivá,
ale čtyřicet let o to usiluju
a snažím se, aby mě zloba neovládala.
Budu to dělat stejně jako ty.
Doufám, že to zvládneš mnohem líp než já.
Některé vznešené a ušlechtilé povahy
se nedají ohnout ani zkrotit.
Jo.
Beth! Sestřičko!
Nemusela jsi jezdit.
Neměla jsem vůbec odjíždět. Nepotřebuješ něco?
Napij se vody.
Já tě tak ráda vidím.
Pojedeme k moři, aby ti bylo líp.
K moři?
Až se Amy vrátí, budeš tancovat.
-Zkrátí cestu? -Ne.
Dobře.
Psala, jak se má?
Prý je tam Laurie. Jsem ráda, že je s ní.
Neodpovídá mi na dopisy.
Stýská se ti po něm?
Stýská se mi po všem.
Já vím.
Pospěšte si! Meg bude týden pryč.
Už běžíme!
Jeď za Meg a špehuj ji, ať se do nikoho nezamiluje.
Dobře.
Je milé, že mě pozvali na ples debutantek.
Děkuju, že můžu jet.
Buď sama sebou.
Tohle si vem na ples. Ve tvém věku jsem to nosila.
Nechápu, proč se mají šperky dědit až po svatbě.
Měla bys mít něco svého. Hezké věci si člověk musí užít.
Ano, hezké věci si člověk musí užít.
Já chci taky na ples debutantek.
Je dobrý nápad nechat ji takhle odjet?
Dívky musejí jet do světa udělat si na věci vlastní názor.
-Nezapomeň na nás. -Jedu pryč jen na týden.
-To je krása. -Není to tvoje.
Ale moc by mi to slušelo.
Potřebuje slušné boty.
Děkuju za kočár, pane Laurenci.
-Nevím, jak vám to oplatím. -To je maličkost.
Pohladila jsem koně.
I když něco mě napadlo.
Dnes mě napadlo, že dceřin klavír strádá, když se na něj nehraje.
Nechtěla by k nám některá z vašich dívek chodit cvičit?
Jen aby zůstalo naladěné.
Pokud by se jim nechtělo, nevadí.
Chtělo a hodně.
Vy jste ta hudebnice.
Zbožňuju hudbu.
Přijdu, pokud mě nikdo neuslyší a nebudu nikoho rušit.
Ani živou duši, má milá.
-Měj se! -Ahoj.
-Můžu si půjčovat stuhy? -Ne.
Na shledanou!
-Užij si ples. -Brzy se vrátím!
Nevdej se, Meg! A nezamiluj se!
-Hned se vrať! -Hned teď!
Děkuju.
Hrozně se na dnešní večer těším!
-Jaké šaty si vezmeš večer, Meg? -Tyhle.
Tyhle? Nemůžeš si poslat domů pro jiné?
Já jiné nemám.
-Máš jen jedny? To je legrační. -Vůbec ne.
Nemusíš si pro nic posílat, Daisy. Budu ti říkat Daisy.
Mám růžové šaty navíc.
Vezmi si je, ať mám radost.
Jestli to nevadí.
Vůbec ne.
Všichni jsou do tebe zamilovaní. Nech si ty šaty.
-To nejde. -Musíš. Prosím.
Bav se, Daisinko.
Laurie. Nevěděla jsem, že tu budeš.
Mělo to být překvapení.
A je to milé překvapení.
Proč ti říkají Daisy?
Je to přezdívka.
Meg je naprosto skvělé jméno.
Je to jako bych hrála roli...
Na chvíli jsem Daisy.
Co by na to řekla Jo?
Nikoho z těch mužů by sis ale nevzala, ne?
Možná ano.
Zítra tě bude hrozně bolet hlava.
Líbí se ti, jak vypadám?
Nelíbí.
Proč ne?
Nemám rád okázalost.
Jsi největší nezdvořák, co znám.
Prosím, odpusť mi a pojď tančit.
Obávám se, že by ti to bylo nepříjemné.
Tvoje šaty se mi nelíbí,
ale jinak jsi úžasná.
Vážně?
Vážně.
Je to hloupé, ale neříkej to Jo. Dnes večer se pobavím
a po zbytek života budu zoufale spořádaná.
Promiň, Johne.
To hedvábí byl první velký výdaj.
Padesát dolarů je sice dost,
ale za šaty to asi není zase tolik,
se všemi těmi ozdůbkami, bez kterých se dnes neobejdou.
Nejsou to ještě šaty.
Je to jen látka.
Aha.
Vím, že se zlobíš, Johne.
Nechci utrácet, ale neodolám,
když vidím Sallie, jak nakupuje a lituje mě, že nemůžu.
Snažím se být spokojená, ale je to těžké.
Už mě nebaví být chudá.
Toho jsem se bál.
Dělám, co můžu, Meg.
Johne.
Můj milý, laskavý, pracovitý chlapče.
To ode mě bylo nevděčné a zlé.
Jak jsem to mohla říct?
Možná jsi to tak myslela.
Ne, nemyslela.
Tobě koupíme nový kabát
a bude nám to oběma moc slušet.
Nemůžu si to dovolit, miláčku.
-Johne... -Musím si jít lehnout.
Johne.
Vážně mě moc mrzí,
že se musíš obejít bez spousty krásných věcí
a že sis vzala někoho, kdo ti je nemůže poskytnout.
Ahoj, Amy.
Nechci tě vidět.
Amy, nezlob se na mě. Mrzí mě, jak jsem se choval.
Zase jsi pil?
Co ta přísnost? Jsou čtyři.
Někdo být přísný musí.
Kdy se pustíš do svého veledíla, Raffaello?
Nikdy.
Jak to? Proč?
Nedaří se mi.
Jo je spisovatelka v New Yorku a mně se nedaří.
Vždyť je ti teprve 20.
Řím ze mne vyhnal domýšlivost. Paříž ukázala, že nejsem geniální.
Vzdávám se svých bláhových nadějí.
Proč? Máš spoustu talentu a elánu.
Talent není genialita a elán na tom nic nezmění.
Chci být skvělá, nebo nic.
Nechci být druhořadý mazal. Už se nebudu o nic pokoušet.
Které ženy byly vpuštěny do klubu geniálních tvůrců?
Brontëovy?
-Víc jich není? -Asi ne.
Kdo o sobě prohlašuje, že je geniální?
Nejspíš muži.
Ničí konkurenci.
To je dost složitý argument na to, aby mi bylo líp.
A je ti líp?
Je jedno, jestli jsem muž nebo žena,
mám průměrný talent.
Průměrný?
Můžu tě požádat, abys jako posledního portrétovala mě?
Dobrá.
Teď když se vzdáváš svých bláhových nadějí,
co budeš dělat?
Naleštím jiné stránky svého talentu a stanu se ozdobou společnosti.
V tu chvíli přichází na scénu Fred Vaughn.
-Nežertuj! -Jen jsem řekl jeho jméno.
Nejsi zasnoubená?
Ne.
Ale budeš, když před tebou náležitě poklekne?
Asi ano.
Je bohatý. Dokonce bohatší než ty.
Královny společnosti peníze potřebují.
Ale z úst dcery vaší matky to zní divně.
Vždycky jsem chtěla bohatého manžela. Proč se mám stydět?
Nemusíš se za to stydět, pokud ho miluješ.
Můžeš si vybrat, do koho se zamiluješ.
To se člověku jen tak nestane.
Básníci by asi nesouhlasili.
Já nejsem básnířka, jen žena.
A jako žena si nemůžu vydělat vlastní peníze.
Ne dost na živobytí nebo na uživení rodiny.
A kdybych peníze měla, což nemám,
patřily by po svatbě manželovi.
Kdybychom měli děti, byly by jeho, ne moje.
Jeho majetek.
Neříkej mi, že manželství není ekonomická záležitost, když je.
Možná ne pro tebe, ale pro mě určitě.
To je Fred. Rozepni mi to, prosím.
Děkuju.
Jak vypadám?
Krásně.
Jsi krásná.
Frede! Stýskalo se mi.
To je Fred Vaughn a jeho sestra Kate. Pana Brooka znáte.
Meg, Amy, Beth a Jo.
Moc mě těší.
Krásně řečeno.
Amy Marchová. Zapamatujte si to jméno. Jednou za vámi přijedu do Londýna.
Zapamatuju.
-Úžasný hod. -To je milé.
-Vím něco, co ty nevíš. -Povídej!
Nepostrádá Meg rukavičku?
-Má ji Brooke! -Ano.
-Jak to víš? -Viděl jsem ji.
-Kde? -V kapse.
-Celou dobu? -Romantika, co?
-Ne, hrůza. -Ty nejsi ráda?
Že mi někdo odvede Meg? Ne, děkuju.
Změníš názor, až si někdo odvede tebe.
To bych chtěla vidět!
To já teda taky.
"Nikdy bychom tu zemi tak nemilovali,
kdybychom v ní nestrávili dětství,
kdyby to nebyla země, kde každé jaro vykvetly stejné květiny,
jež jsme trhali svými malými prstíky.
Žádná novota se nevyrovná té sladké jednotvárnosti,
kde je vše známo a milováno,
protože je to známo."
Není to úžasné?
Mám ráda, když mi čteš,
ale nejradši mám, když mi čteš vlastní příběhy.
Žádné nové nemám.
Jak to?
Nic jsem nenapsala.
Máš tužku a papír. Sedni si a něco napiš.
Nejde to.
Myslím, že už mi to nepůjde.
Jak to?
Stejně už je nikdo nechce poslouchat.
Napiš něco pro mě.
Vždycky jsi byla spisovatelka.
I předtím, než tě někdo znal nebo ti platil.
Jsem nemocná. Musíš to pro mě udělat.
Udělej to tak, jak nás to učila mamka. Udělej to pro někoho jiného.
Pokud jdete do Vermontu,
tak v městečku Keene v New Hampshiru vás ubytují Sewallovi.
Prosím.
Běžte domů za děvčaty. Já to tu zvládnu.
Ne, musím tu být. Celý život jsem se za svou zemi styděla.
Nic ve zlém, ale to byste se musela stydět pořád.
Já vím. Stydím.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Máte syny v armádě?
Ano, měl jsem čtyři syny.
Ale dva padli a jeden je v zajetí.
Jedu za čtvrtým. Leží velmi nemocný ve Washingtonu v nemocnici.
Udělal jste toho pro svou zemi opravdu hodně.
Šel bych sám, kdybych byl co k čemu,
ale nejsem, a tak jsem poslal syny.
Dám vám deku,
aby vám nebyla zima.
-Děkuju. Bůh vám žehnej. -I vám.
Paní Marchová.
Telegram z Washingtonu.
Už je Jo zpátky od tety?
Ještě jsem ji neviděla.
Chcete ještě jedny boty?
Děkuju. Musím stihnout poslední vlak.
-Hano, dala jste tam jeho noční košile? -Ano.
-Jak vám můžu pomoct, Beth? -Díky, žes přišel.
-Není zač. -Našla jsi teplou deku?
Řekněte mi, pokud můžu ještě něco udělat.
Každý den za děvčaty zajdu.
Děkuju za všechno.
Manžel je obdivuhodný. Kéž se brzy uzdraví.
Mám to ložní prádlo.
-Léky, Hano? -Zabalené.
Omlouvám se.
Rád bych vaši matku doprovodil.
Pan Laurence mě posílá do Washingtonu.
Rád bych jí tam byl k službám.
-Děkuju. -Není zač.
Až budu pryč, má to tu na starost Hana.
Nezapomínejte chodit k Hummelovým. Zima bude těžká pro všechny.
Stačí to na vlak?
25 dolarů? Teta obvykle není tak štědrá.
Nešla jsem za ní. Nesnesla bych to.
Odkud ty peníze máš?
Prodala jsem jediné, co mi patří.
-Jo! -Vlasy!
-Svou ozdobu. -Vypadáš jak kluk.
Svět se kvůli tomu nezboří, tak nekvilte.
Jsem na tebe tak pyšná.
Hrozně jsem pro otce chtěla něco udělat.
Mojí marnivosti to jen prospěje.
-Ty bys to neudělala. -To jí nepřeju.
Teddy.
Jo.
Holčičky, mám vás radši, než dokážu říct.
Buďte na sebe hodné a modlete se za otcovo uzdravení.
Vrátím se, co nejdřív to půjde.
Mám vás ráda.
Jo.
Co je? Brečíš kvůli otci?
Ne.
Kvůli vlasům.
Bylo by mi stejně.
Já vím.
Laurie, kdy pojedeš za dědečkem?
Zakrátko.
Tos za poslední měsíc řekl mockrát.
Mluvím stručně a jasně.
Čeká na tebe. Proč nejedeš?
Asi jsem od přírody zkažený.
Spíš líný.
Jen bych ho otravoval,
tak radši budu otravovat tebe.
Ty to sneseš.
Myslím, že ti to dělá dobře.
Nech toho.
Co to děláš?
Dívám se na tebe.
Co máš v plánu dělat?
-Se životem? -Ano.
Píšu operu. Budu ústřední postava.
Ztráta času.
Co ty bys chtěla, abych dělal?
Běž pracovat pro dědečka a něco se sebou udělej.
To není fér.
Na.
To je výborné.
Kdy jsi nakreslila tohle?
Tenkrát na pláži.
Když jsem poprvé potkala Freda.
To je pravda.
Co dělá?
Je obchodně v Londýně.
Vrátí se za pár týdnů.
Neber si ho.
Prosím?
Neber si ho.
Proč?
Ty víš proč.
Ne.
-Ne. -Ano.
-Proč ne? -Laurie.
-Co je? -Jsi zlý.
-Nech toho. -Proč jsem zlý?
Celý život jsem byla druhá za Jo.
Nechci, aby ses spokojil se mnou, protože nemůžeš mít ji.
To neudělám.
Už proto ne, že tě celý život miluju.
Vyrábím pro Laurieho odlitek nohy, aby věděl, že mám hezké nožky.
Pan Brooke píše, že otec je stále slabý, ale lepší se.
Taky píše, že matka je ta nejlepší ošetřovatelka.
Chci, aby psala matka, ne pan Brooke.
Každý dopis je dobrý.
Vínová bude panu Laurencovi slušet.
-Co, Amy? -Ano. Nápaditý vzor.
Musím se mu odvděčit za to, že u něj můžu hrát na klavír.
Jdu do města nakoupit. Jo, dojdeš pro dřevo?
Nebyly jste u Hummelových.
Beth, máme sotva dost jídla pro sebe.
-Musím něco dopsat. -Ale mamka...
Co nám mamka nakázala, se nedá stihnout.
Chodím tam sama. Vy svoje povinnosti neplníte.
-Ale ano, pracujeme. -Neboj, zajdeme tam.
-Už jsou to týdny. -Brzo.
Nemůžu z toho vyndat nohu!
Nesměj se, Jo!
Nemůžu ji vyndat. Přijdu o nohu.
Tak já tam jdu sama.
Dobrý den. Pro pana Laurence.
Už jde.
Beth, hele co tu...
-Tady máš dopis od starého pána. -Otevři ho!
Beth, koukni!
Jo, přečti to. Já nemůžu.
Slečno Beth Marchová,
už jsem měl v životě spoustu trepek,
ale žádné mi nepadly jako ty od vás.
Vždy mi připomenou něžnou dívku, jež mi je dala.
Rád bych svůj dluh splatil a doufám, že můj dar přijmete.
Váš věrný přítel a pokorný služebník James Laurence.
-Beth! -Pokorný služebník!
-Že je krásný? -A jak se leskne!
Je všude kolem pozlacený.
Kolem dokola!
-Krásné písmo. -A je tu šuplíček.
Pane, chci vám poděkovat za...
Moc mi připomínáš mou malou holčičku.
Klavír je tvůj. Měl jsem ti ho dát už dávno.
Děkuju.
Dítě,
ty celá hoříš.
Hummelovi jsou nemocní.
Spí.
Jak jí je? Můžu něco udělat?
Co to je?
-Spála. -Co je spála?
Byl jsem u Hummelových. To miminko umřelo.
Už jste ji všechny měly?
Meg a já ano, ale Amy ne.
-Měly byste ji poslat pryč. -Já nechci pryč.
-Zkusíme tetu Marchovou. -Tu nemám ráda.
Je to pro tvoje dobro.
Pošleme pro matku?
Ne, nebudeme ji znepokojovat. Kéž bychom měly peníze.
Budeme ji ošetřovat a ona se uzdraví.
Uzdraví se.
Pošta v lese byla báječná instituce
a úžasně vzkvétala. Prošlo jí spousta věcí.
Básně a nakládaná zelenina,
noty a perníčky,
pozvánky, rozhořčené vzkazy, a dokonce i štěňata.
-Je to celé o nás. -Ano.
Líbí se mi to.
-Je to jen povídka. -Jiná než obvykle.
-Není nudná? -Už teď je má oblíbená.
Vážně?
-Napiš další. -Rozkaz.
-Piš je dál. -Budu.
I když tu nebudu.
To neříkej.
-Jo, musím ti to říct. -Ne.
Dlouho jsem o tom přemýšlela
a nebojím se.
Ne.
Je to jako odliv. Odchází pomalu, ale nelze ho zastavit.
Zastavím ho.
Už se mi to jednou podařilo.
Uzdravíš se. A otec taky.
Budeme zase všichni pohromadě.
Boží vůli nezastavíme.
Bůh se ještě nestřetl s mojí vůlí.
Co Jo chce, bude vykonáno.
Amy?
Pojď sem.
-Ano? -Posaď se.
Když se budeš hezky chovat, bude ti tenhle prsten jednou patřit.
Vážně?
Pokud se budeš chovat jako správná mladá dáma, tak ano.
Jsi jedinou nadějí vaší rodiny.
Beth je nemocná, Jo je ztracený případ
a Meg prý zamotal hlavu nemajetný učitel.
Budeš je muset všechny podporovat,
včetně chudých rodičů ve staří.
Musíš se dobře vdát.
A zachránit rodinu.
To je všechno, co jsem ti chtěla říct.
Teď si běž zase čmárat.
Dobrý den, teto.
Teď tu byl mladý Laurence.
Vážně?
On je opravdu velkým zklamáním.
To bude tou italskou krví.
Kdy se vrátí?
Odjel do Londýna.
Proč?
Proč s ním chceš mluvit?
Právě jsem řekla Fredu Vaughnovi, že si ho nevezmu.
Meg.
Přijdu ti domů pomoct s dětmi.
-Mám o Beth hrozný strach. -Zůstaň tu.
Vzal jsem si volno. Děti obstarám.
Johne.
A měla bys tu látku co nejdřív poslat ke švadleně.
-To nejde. -Už nechci nic slyšet.
Chci, abys ty šaty měla. Mně můj starý kabát letos bude stačit.
Je to domluvené.
Johne, to nejde.
Prodala jsem tu látku Sallie.
Vážně?
Nechci, abys byla nešťastná.
To ani nemůžu.
Mám za manžela Johna Brooka.
A já jsem jeho žena.
Hano!
To bude dobré.
Co budeme dělat?
Měly bychom poslat pro matku.
-Mamko. -Děvčata.
Je jí hůř. Nevím si rady.
-Jak jí je? -Holčičky.
Beth.
Hano, vývar. Jo, led.
Musíme tě zchladit.
Kdo je u otce?
John u něj zůstal.
Vyměníme povlečení.
Kousek tě posuneme, zlatíčko.
Tak pojď.
Vydrž.
Prosím, bojuj.
Neodcházej tiše.
Bojuj.
Prosím, bojuj až do konce a nebuď takhle zticha.
Neodcházej takhle tiše, Beth.
Mamko?
Mamko.
Jo.
Veselé Vánoce, Beth.
Musí to být uprostřed. Nejdřív udělej kraje.
Musí tam být místo na moji girlandu z popcornu.
Věšíte tam ty ozdoby špatně.
Strany jsou důležité.
Další vánoční dárek pro Marchovy.
Panebože! Otec!
Otče!
Moje malé ženy.
Vy jste ale vyrostly.
Beth. Veselé Vánoce, zlatíčko.
Veselé Vánoce vám všem.
Veselé Vánoce, otče.
Veselé Vánoce.
Díky Bohu, že jsi doma.
Díky Bohu za tebe.
Konečně ti můžu spílat z očí do očí.
Nemůžu uvěřit, že se dnes vdávám.
Co je?
Nic.
Jo.
Můžeme odjet. Hned teď.
Uživím nás. Budu prodávat povídky.
Budu vařit, uklízet, pracovat ve fabrice. Uživím nás.
Ty bys měla být herečka a žít na jevišti.
Utečme spolu.
Já se chci vdát.
Proč?
Protože ho miluju.
Za dva roky tě bude nudit.
My budeme žít zajímavě navždy.
To, že mám jiné sny než ty, neznamená, že jsou nedůležité.
Chci domov a rodinu.
Jsem ochotna pracovat a protloukat se,
ale chci to dělat s Johnem.
Nesnesu pomyšlení na to, že mě opouštíš.
Neodcházej.
Jo.
Já tě neopouštím.
A navíc...
jednou dojde i na tebe.
Já budu stará panna, co pádluje ve vlastní kánoi.
Vážně.
Nemůžu uvěřit, že dětství skončilo.
Jednou skončit muselo.
A je to šťastný konec.
Je to velký slib oddat se jeden druhému.
Je to dar.
Jeden se oddá druhému a neví, jaká za to bude cena či odměna.
Tímto vás prohlašuji za manžele.
Nyní smíte políbit nevěstu.
Tohle není třeba.
Nemusíš mě doprovázet ke kočáru.
Ale já rád.
Doufám, že budeš šťastná,
když sis zničila život stejně jako matka, když si vzala tvého otce.
Drahá sestro, jsi příliš laskavá.
Děkujeme ti za dnešní slavnost.
Není vůbec zač.
Děkuju, teto.
Nemám ráda pusinkování.
To je mi líto.
Litovat budeš, až se s ním octneš v chajdě a nebude se ti to líbit.
Nebudu na tom hůř než někteří lidé ve velkých domech.
Já jsem to moc dobře pochopila.
Mně nic neujde.
My víme.
A možná se ani tak moc nepleteš.
Nemám vždy pravdu, ale nikdy se nepletu.
Tady je jediná příčetná osoba z téhle rodiny.
Už to tu nemůžu vydržet.
-Já vím. -Jistě to chápeš.
Mamko!
-Mamko! -Co je?
Teta jede do Evropy.
A chce, abych jela s ní!
To je krása!
Ty hodiny nudného předčítání nebyly nadarmo.
Ne, chce, abych s ní jela já.
Jako společnice.
Do Evropy? S tebou?
Chce, abych se učila malovat a mluvit francouzsky.
Tobě se přece francouzština nelíbí.
To je úžasné, Amy.
Otče! Pojedu do Evropy!
Meg se vdala, Amy odjela do Evropy.
Ty jsi dostudoval a čekají tě dlouhé prázdniny.
Nejsem hodná jako Beth. Mám vztek a nemám stání.
Nemusíš tady zůstávat, Jo.
Jak to? Utečeme na pirátskou loď?
-Ne, prosím ne. -Ale ano, musíme si to vyříkat.
Miluju tě od chvíle, kdy jsem tě poprvé spatřil.
Snažil jsem se ti to dát najevo, a tys nechtěla,
ale teď mě musíš vyslechnout a odpovědět mi.
Já už to nevydržím.
-Prosím, ne. -Přestal jsem hrát kulečník.
Nedělám věci, co se ti nelíbí. Čekám a nestěžuju si.
Doufal jsem, že mě začneš milovat, Jo.
A teď zjišťuju, že nejsem dost dobrý...
Ale jsi! Jsi pro mě až moc dobrý.
Jsem ti moc vděčná a jsem na tebe pyšná.
Nechápu, proč tě nemůžu milovat, jak bys chtěl.
Nevím proč.
Nemůžeš?
Ne.
Nemůžu změnit to, co cítím...
Kdybych ti řekla ano, byla by to lež.
Moc mě to mrzí, Teddy.
Mrzí mě to, ale nemůžu si pomoct.
Nemůžu milovat nikoho kromě tebe.
-Vzít se, to by byla pohroma. -Nebyla.
Trápili bychom se.
-Budu úplný světec! -Ne! Snažila jsem se, nejde to.
Proč to tvoje rodina i můj dědeček očekávají?
Proč tohle říkáš? Řekni ano a budeme spolu šťastní, Jo.
Nemůžu ti to říct popravdě, a tak to neřeknu.
Jednou pochopíš, že jsem měla pravdu, a ještě mi poděkuješ.
Radši bych se oběsil, než tohle zjistil.
-Teddy. -Radši bych umřel.
Teddy, to neříkej.
Teddy.
Najdeš si milou, kultivovanou dívku,
která tě bude milovat a zbožňovat
a bude krásnou paní tvého krásného domu.
-Já bych to nesvedla. -Ale ano.
Jsem obyčejná, nešikovná a podivínská.
Já tě miluju, Jo.
-Styděl by ses za mě. -Miluju tě.
Hádali bychom se. I teď se hádáme.
Mně by se nelíbila elegantní společnost a tobě moje psaní. Byli bychom nešťastní.
Litovali bychom toho a bylo by to příšerné.
Ještě něco?
-Ne. -Dobře.
Jen že...
Teddy, myslím, že se nikdy nevdám.
Jsem spokojená a příliš miluju svobodu, než abych se jí vzdala.
To se pleteš, Jo. Jednou se vdáš.
Určitě se do někoho bláznivě zamiluješ,
protože jsi prostě taková.
A já se na to budu dívat.
Nechci tě rušit při psaní.
Už nepíšu.
Nezachránilo ji to.
Jsi tu osamělá, Jo.
Nechceš se vrátit do New Yorku?
Co ten tvůj přítel Friedrich?
-Jmenoval se tak? -Ne.
Zničila jsem naše přátelství svou prudkou povahou.
Už se nikdy neuvidíme.
Pochybuju, že by to upřímného přítele odradilo.
Kéž by to byla pravda.
Kdybych byla dívka z knihy, bylo by to tak snadné.
Všeho bych se šťastně vzdala.
Laurie se vrací.
Vážně?
Přišel dopis od Amy. Vrací se domů.
Zpráva o Beth ji zničila.
Teta Marchová těžce onemocněla. Laurie je doprovodí.
To je od něj hezké.
-Copak je? -Nevím.
Vždycky jsem byla v naší rodině spokojená.
Nechápu to.
Možná...
Možná jsem...
ho odmítla příliš rychle.
Laurieho.
Miluješ ho?
Kdyby mě požádal znovu, asi bych řekla ano.
Myslíš, že mě požádá o ruku znovu?
Ale miluješ ho?
Víc chci, aby někdo miloval mě.
Chci být milována.
To není totéž jako někoho milovat.
Já vím.
Mám pocit...
Mám pocit, že ženy...
že mají rozum a duši, ne jen srdce.
A mají ambice a talent, ne jen krásu.
A je mi nanic z lidí, co tvrdí, že žena je dobrá jen pro lásku.
Je mi z toho hrozně zle!
Ale jsem strašně osamělá!
Nemohl jsem tě nechat cestovat s nemocnou tetou samotnou.
I když mnou pohrdáš.
Nepohrdám tebou, Laurie.
Beth z nás byla nejlepší.
Neprovdám se za Freda.
Slyšel jsem to.
Nejsi povinen nic říkat ani nic udělat.
Nemilovala jsem ho, jak bych měla.
Nemusíme o tom vůbec mluvit.
Můj milý Teddy,
stýská se mi po tobě víc, než umím vyjádřit.
Mívala jsem za to, že nejhorší je být něčí manželka.
Byla jsem mladá a hloupá.
Teď jsem se změnila.
Nejhorší je žít život bez tebe.
Spletla jsem se, když jsem tě odmítla a utekla do New Yorku.
Jo.
Vzbuď se.
Teddy! Jsi zpátky!
Jsi ráda, že mě vidíš?
Ano.
Měl jsem strach.
Pojď se posadit.
Co Amy? Otravovala tě celou cestu z Evropy svým natřásáním?
Ano, ale líbí se mi to.
Kde je? Nejela rovnou domů?
Je s matkou u Meg. Stavili jsme se tam.
Nechtějí moji ženu pustit ze spárů.
Tvoji co?
To jsem to vymňoukl. Mělo to být překvapení.
Zasnoubili jsme se a chtěli počkat...
Vzali jsme se.
Ty a Amy.
Ano.
Miluješ ji?
Ano.
Chci ti něco říct a nebudeme se k tomu vracet.
Vždycky jsem miloval tebe.
Ale Amy miluju jinak.
Myslím, žes měla pravdu. My dva bychom se zabili.
Ano.
Nejspíš to takhle mělo být.
Teddy.
Ty jediná mi takhle říkáš, Jo. Teddy.
Jak ti říká Amy?
Můj pane.
To je jí podobné.
Vlastně to docela sedí.
Můžeme být stále přátelé, Jo?
No jistě. Napořád.
Laurie ti to řekl?
Ano.
Amy, mám z vás radost.
-Mělo to tak být. -To se mi ulevilo. Děkuju.
Chtěla jsem ti napsat, Jo,
a vysvětlit ti to, ale seběhlo se to tak rychle
a já se bála, že se na mě budeš zlobit.
Ne.
Takže se na mě nezlobíš?
Na to je život příliš krátký.
Hrozně mi chybí.
Já vím.
Děkuju.
Pane Laurenci.
Jo.
Nemůžu se přimět...
Dům bez ní bude jiný.
Nemůžu tam jít, když vím, že tam není.
Nejsem zdaleka tak hodná jako sestra,
ale jako na přítelkyni se na mě můžete spolehnout.
Dobrá.
Pro Beth
Vážený pane Dashwoode,
posílám první kapitoly knihy, na které jsem začala pracovat.
Mohl by to být příběh pro mládež, ale nejspíš je to dost nudné.
Posílám vám to pro případ, že by to za něco stálo, ačkoli o tom pochybuju.
Jo Marchová
Vždyť mě nesnášela.
To ano, ale dům ti odkázala.
Co ty a John?
Nemůžu udržovat takovýhle dům. Je příliš velký.
Měl by se prodat, ale radši tu udělám něco,
z čeho se teta bude otáčet v hrobě.
Mně by to nevadilo.
Jen se tam tak pootočí, nic hrozného.
Co s ním provedeš?
Ráda bych tu otevřela školu.
Teď se všude otevírají dívčí školy.
Tohle bude škola. Pro Daisy.
A co Demík?
Otevřu chlapeckou i dívčí školu.
A co psaní?
Co je s ním?
Na čem teď pracuješ?
Něco jsem rozepsala, ale asi to není moc dobré.
Všem se líbí, co píšeš.
Ne.
Mně ano.
Je to o našem životě.
No a?
Koho bude zajímat příběh o rodinných strastech a radostech?
Copak to má nějakou důležitost?
Možná to vypadá nedůležitě, protože se o tom nepíše.
Když se to sepíše, důležitější to nebude.
To si nemyslím.
Když o tom napíšeš, bude to důležitější.
Odkdy jsi takhle chytrá?
Odjakživa. Ty sis vždycky všímala jen mých chyb.
Které jsi samozřejmě neměla.
Vážená slečno Marchová,
přečetl jsem, co jste mi poslala,
a musím souhlasit, že to moc slibně nevypadá.
Ale pošlete mi další skandální povídky, máte-li nějaké.
Či mám napsat, má-li je vaše přítelkyně?
Za ten vtip se omlouvám.
Neodolal jsem.
Jo, pojď dolů!
Už jdu!
Mám příšerný hlad.
Jo, počkej chvilku.
Umírám hlady.
Jo, máš návštěvu.
Já nikoho neznám.
Omlouvám se, že ruším, ale...
To jste vy.
Dobrý den.
Dobrý den, jsem Josephine Marchová.
-Jo. -Josephine?
Vítáme vás. To je Kitty a Minny.
S naším profesorem jste se už seznámila.
Velice spořádaný pán.
Vaše matka tvrdí, že jste spisovatelka. Já si píšu deník.
Máme tu spoustu zajímavých lidí. Intelektuály a Evropany...
Jo, doufám, že to nevadí. Paní Kirkeová mi dala adresu.
Kdo to je? Kdo jste?
Omlouvám se, že ruším. Jel jsem kolem a tak...
-Ale už půjdu. -Ne!
Zůstaňte. Místa tu máme dost.
Řekne mi někdo, kdo to je?
Nechci obtěžovat.
-Vůbec neobtěžujete. -Samozřejmě.
Já jsem Laurie. A vy?
Friedrich Bhaer.
Bydleli jsme spolu v penzionu v New Yorku.
Jo, to je fešák.
Chcete v New Yorku zůstat?
Ne, nabídli mi profesorské místo v Kalifornii.
Jelikož mě tu nic nedrží,
řekl jsem si, že pojedu na Západ.
Je to tam nové a přistěhovalci to tam mají snazší.
Možná bych měl jet na Západ.
Nejsi přistěhovalec. Možná bys měl zůstat doma.
Pojedu.
To je krásný nástroj.
Která z vás na něj hraje?
Hrála na něj naše sestra Beth.
Všechny trochu hrajeme.
Ale žádná tak dobře jako ona.
Přijít o sestru je velmi bolestné.
Je mi to líto.
Vy hrajete?
Ano.
Uděláte nám radost, když nám zahrajete.
Nechtěla by, aby byl klavír zticha.
Nerad bych se vás dotkl.
To ani v nejmenším.
-Moc ráda jsem vás poznala. -Já vás také.
-Na shledanou. -Těšilo mě, pane Bhaere.
-Laurie. -Na shledanou.
-Děkuju za všechno. -Moc nás těšilo.
Kdybyste někdy měla cestu do Kalifornie,
moc rád bych vás viděl.
Nevím, jestli tam pojedu, ale děkuju.
Tak tedy...
Na shledanou.
Co je?
Co na mě všichni zíráte?
Úžasný člověk. Snad ještě přijede.
Určitě bychom byli skvělí přátelé.
-Otče, nepřijel sem za tebou. -Ne?
Jo, ty ho miluješ.
Co? Ne.
Ale ano.
Nejsem nejchytřejší, ale tohle je mi jasné.
Miluješ ho. Že ano?
Dobrý instinkt. Milujete ho.
Nikdys nevypadala šťastněji. Co jiného je láska?
Běž za ním.
Připrav koně. Musí za ním, než odjede.
-Jedu taky. -Nikam nejedu.
-Jedeš. Amy má pravdu. -Přesně.
Nevěřil bych, že budu Jo pomáhat nahánět chlapa, ale líbí se mi to.
-Jede do Kalifornie. -Ne!
Žadonil o záminku, aby mohl zůstat.
Venku prší.
To je jedno. Pojď, upravím tě.
Laurie, nestůj tu a chystej koně. Děkuju.
Nikdy se mě nezeptáš na matku, i když víš, že jsem za ní byla.
Předpokládám, že stále žije.
Já se tě na matku ptám.
A já netuším proč.
Úmyslně děláš, že mi nerozumíš.
To je pravda.
Co zase chtějí?
Netuším.
-Tati, to vydáváš? -Jak Malé ženy dopadnou?
Kde máš zbytek té knihy?
Cože?
Hra na poutníky
Chci jí upravit tenhle vlas.
-Zastavte kočár! -Stát!
Tak běž, Jo. Běž!
-Běž! -Dělej!
Láskyplně ho polib!
Upřímně řečeno nechápu, proč si nevzala toho souseda.
Protože si vzal její sestru.
Jistě. Správně.
A koho si vezme ona?
Nikoho. Nevezme si ani jednoho.
Ne.
Ne! To nejde.
Celou knihu tvrdí, že se nevdá.
To je fuk!
Na konci musí být vdaná, ne důsledná.
To není správný konec.
Správný konec je ten, co knihu prodá.
Věřte mi.
Jestli svou skvělou knihu zakončíte tím,
že hrdinka bude stará panna, nikdo si ji nekoupí.
To ani nemá cenu tisknout.
Manželství bylo vždy ekonomická záležitost, i v románu.
Je to romantické.
Je to vypočítavé.
Prostě tam ten konec dejte.
Dobře.
Běž!
Láskyplně ho polib!
Běž, Jo!
Jo!
Nechci, abyste odjel. Chci, abyste tu zůstal.
-Vážně? -Ano.
-Neodjedu, když mě tu chcete. -Chci.
-Nemám vám co dát, Jo. -To nevadí.
Mám prázdné ruce.
Teď už ne.
To se mi líbí.
Je to romantické.
Dojemné. Cituplné.
Děkuju.
Ta kapitola by se mohla jmenovat Pod deštníkem.
-To zní dobře. -Skvěle.
A teď smlouva. Jsem ochoten vám dát 5 procent z prodeje knihy.
Dostanu 5 procent ze zisku?
5 procent z čistého zisku, až se mi vydání zaplatí.
Co platba předem?
Já na sebe beru riziko, když tu knihu vydávám.
Ano, ale je to moje kniha.
Když si povede dobře, oba vyděláme.
Když ne, pojede mi podnik dál.
A já nedostanu nic.
Dám vám teď 500 dolarů za autorská práva.
Autorská práva?
Právo na další vydání a tak.
Pokračování, postavy.
-Má to cenu? -Jen když bude kniha úspěšná.
To zní jako něco, co chci vlastnit.
Neříkala jste, že rodina potřebuje peníze hned?
Ano, proto jsem chtěla platbu předem.
Ne, je to příliš riskantní. Zaplatím vám jen za práva.
Vy si nechte těch 500 dolarů a já si nechám práva.
A chci 10 procent z prodeje.
5,5 procent, což je velmi štědré.
9 procent.
6 procent nebo nic.
Jestli mám svoji hrdinku kvůli penězům provdat,
chci z toho taky něco mít.
6,6 procent.
Platí.
Nemusíte se ohledně práv rozhodovat hned.
Už jsem se rozhodla. Chci svou knihu vlastnit.
Plumfieldská škola
Poběž!
MALÉ ŽENY
Podle románu Louisy May Alcottové
Překlad titulků: Veronika Sysalova