"Jag har haft många bekymmer"-
-"så jag skriver glada historier." L.M. Alcott.
Ursäkta. Jag skulle till Weekly Volcanos redaktion.
Jag söker mr Dashwood.
En vän har bett mig erbjuda er en novell.
Hon har skrivit den.
-Hon skriver gärna fler. -Så det är inte första försöket?
Nej, hon har medverkat i Olympic och Scandal-
-och fått pris för en novell i Blarneystone Banner.
Ett pris?
Ja.
Sitt.
Vi tar den.
Gör ni?
Med ändringar. Den är för lång.
Men ni har ju strukit...
-Jag lät mina syndare ångra sig. -Inbördeskriget har nyss tagit slut.
Folk vill läsa nåt roligt, inte predikningar.
Moral är svårsålt.
Det ska ni kanske hälsa er "vän".
Vad...får man? Hur...?
Vi betalar 25-30 dollar för sånt här. 20 för den där.
Ni får den. Gör kortningarna.
Ska jag hälsa min vän att ni tar in en till om hon har fler?
Säg åt henne att skriva kortfattat och vågat.
Och om huvudpersonen är flicka, ska det sluta med att hon blir gift.
-Eller dör. Vilket som. -Förlåt?
Vilket namn vill hon sätta ut?
-Inget alls, tack. -Hon gör som hon vill, förstås.
Då så...
Godmorgon, sir. Adjö.
Ja!
UNGA KVINNOR
PENSIONAT
Dig skulle Beth tycka om!
Det är ingen välgörenhetsinrättning. Hyran ska betalas i tid.
-Godmiddag, miss March. -Godmiddag.
Ni brinner...
Tack.
Ni brinner!
-Tack. -Jag gör likadant. Titta.
Kitty och Minny väntar.
-Mina elever... -Ni arbetar jämt.
Ja, pengar är mål och mening för mig...!
Såna bläckfläckar får man inte bara av penningbegär.
Tills min syster Amy gifter sig syndigt rikt försörjer jag familjen.
Dekadenterna har förstört Paris.
Fransyskorna ids knappt borsta håret.
Amy! Jag sa att fransyskorna knappt ids borsta håret.
Just det. Så sant, faster.
Ställ dig inte in.
Vad skriver din besvärliga familj?
Mamma skriver inget om Beth.
Jag borde nog resa hem.
Du kan ändå inget göra. Flickan är sjuk, inte ensam.
Du ska inte åka hem förrän du och Fred Vaughn är förlovade.
Och inte förrän jag slutfört målerilektionerna.
Just det.
Självklart.
Stanna! -Laurie!
-Laurie! Laurie! -Amy!
Amy!
Du har vuxit upp!
-Du skulle ju komma till hotellet. -Jag hittade dig inte.
-Jag kände inte igen denna skönhet. -Sluta.
-Var är din farfar? -I Tyskland, så jag reser ensam.
-Flirtar, spelar, dricker... -Säg inget.
-Jagar du nån flicka genom Europa? -Nej.
Tänk att Jo gav dig korgen. Jag är ledsen.
Var inte det. Det är inte jag.
Amy!
-Amy March! -Min faster.
Kom nu.
-Tant ser strålande ut. -Låt bli! Vi har bråttom. -Kör!
Kom med på nyårsbal! Alla ska dit, Fred med.
Hämta mig på hotell Chavain klockan åtta.
Förresten, Laurie! Kom festklädd! Hög hatt och siden!
Det ska jag!
Det är ju Laurie.
Jag vet.
Arton meter vardera av blått och skärt siden.
Å Meg, det där skulle klä dig. Jag vet en bra sömmerska.
Du blir Concords vackraste unga fru!
John behöver ny rock, barnen behöver kläder...
Och hans fru ny klänning!
Det går inte. Det... Det går bara inte.
Han blir säkert så förtjust att han bortser från utgiften.
Det är kanske inte så farligt...
-Blir det bra med arton meter? -Ja.
Ska bli.
Femtio dollar... Vad tänkte jag på?
Mamma!
Älsklingar...
Spring och lek nu.
Beth!
Beth?
-Där är din väg, rätt ut i väster. -Gott så.
-Ni önskas förnöjsamhet och välgång. -Men till min herre intet svar?
Bliv kvar! Jag ber dig, säg, vad tänker du om mig?
-Ni tänker att ni är ej vad ni är. -Om så är, tänker jag om er detsamma.
Rätt! Jag är ej vad jag är.
Förlåt? Jag talar bara engelska.
-Vad sa ni? -Kom med i dansen!
Jag vet vem jag vill dansa med.
SJU ÅR TIDIGARE
-Du då, Jo? -Jag dansar inte.
Varför får inte alla gå på festen?
Ta dina vanliga skor.
Min näsa är så grov...
Jag tycker om den.
-Nu så, Jo! -Låt bli, jag vill inte se löjlig ut.
Du vore söt om du bara ansträngde dig!
-Jag vill inte gå, bara höra musiken. -Jag sjunger för dig sen.
-Ska tången ryka? -Det är fukten som torkar.
-Det luktar som brända fjädrar. -Nu ska du få se på perfekt lock...
Vad nu...?
-Förlåt, Meg... -Vad har du gjort?!
Förlåt! Du skulle aldrig ha bett mig.
-Marmee! Jag kan inte gå dit så här! -Jodå, du är så fin så.
Stirra inte, ha inte händerna på ryggen, säg inte "prima" hela tiden.
Ta inte i hand, vissla inte...
Meg March, så fin du är! Kom!
Meg...
Tack.
För tidigt.
Förlåt! Jag trodde det var tomt.
-Det gör inget, stanna ni. -Stör jag inte?
Nej, jag känner så få, så jag kände mig utanför.
Samma här.
Det är väl miss March?
-Ja, mr Laurence, men säg bara Jo. -Säg bara Laurie.
-Dansar ni inte? -Jag vet inte hur det går till här.
-Jag har bott i Europa. -Europa? Prima!
Så får jag inte säga...
-För vem? -Meg, min storasyster. Kom.
Där är hon.
-Flickan i lila. -Väldigt söt.
Hon håller efter mig, så att pappa kan vara stolt när han kommer hem.
Var är han?
Han tog värvning i unionsarmén. Jag ville följa med.
Det är så trist att vara flicka.
-Vill du dansa med mig? -Det går inte, för...
Vad då?
-Du skvallrar väl inte? -Nej.
Jag har svett klänningen. Meg sa att jag måste sitta stilla och dölja det.
Skratta, du. Det är komiskt, jag vet.
Jag vet vad vi kan göra.
Min fot. Jag har vrickat den.
-Hur ska jag ta mig hem? -Ta en vagn eller stanna kvar.
-Det blir för dyrt. -Åk med mig.
-Tack, men det går inte för sig. -Jag insisterar.
-Nej. Inte vill ni åka hem så tidigt. -Jag går alltid hem tidigt.
Har du nåt val?
-Jag sa ju att skorna var för små... -Himmel, vad har ni gjort nu?
Hon kan inte gå.
Ni ska ju sova nu. Nåja, hjälp Meg och sen marsch i säng.
-Undan! Meg är en sårad soldat. -Jag vrickade foten.
Du lider verkligen pin för att vara fin.
Hannah! Vi behöver is.
Kom in, bara!
Ursäkta, jag bakar gärna sent om kvällen.
-Bortse från röran, mr Laurence. -Säg Laurie.
-Får jag säga Teddy? -Ja.
Du borde vara med i deras pjäser...
Amy.
Du får slåss med Jo om mansrollerna eller spela flicka. Scones...
Is. -Laurie, behöver du is på vristen?
-Nej tack, ma'am. -Säg mamma eller Marmee.
Tog du de skära skorna i alla fall?
De är ju så söta.
Som att vara en fin dam med vagn och kammarjungfrur som passar upp.
Till författarinnan på vinden:
Ni hade så mycket nöje av pjäsen, så jag ville ge er det här.
En hjälp när ni studerar människors karaktär och målar den med er penna.
Jag läser gärna det ni skriver, om ni har förtroende för mig.
Jag kan utlova ärlighet och allt skarpsinne jag kan uppbåda.
Bästa hälsningar, Friedrich.
-Ett glas, Fred? -Gärna.
Ursäkta mig.
Laurie...
-Amy... -Jag väntade en timme på dig.
Tagen på bar gärning...
Amy, snälla du...
Vill du veta vad jag verkligen tycker om dig? Jag föraktar dig.
Du kunde vara lycklig och göra gott, men är hållningslös och olycklig.
-Intressant! -Själviska vill tala om sig själva...
Du är självisk, du som är rik, begåvad, vacker och frisk!
-Vacker? -Det tyckte du om, va?
Du har fått så mycket, men du slösar bort det!
Jag ska uppföra mig, sankta Amy.
-Skäms du inte över den handen? -Nej.
Den har aldrig uträttat nåt. Och ringen är urlöjlig!
Jo har gett mig den.
Jag tycker synd om dig. Men du borde bära besvikelsen värdigare.
Du får nog känna detsamma en dag.
Jag skulle försöka bli högaktad om jag inte kunde bli älskad.
Vad har du uträttat på sistone då, o stora artiste?
Fantiserat om Fred Vaughns förmögenhet?
Fred Vaughn, mina damer och herrar!
Fred... Jag ber om ursäkt.
Det där är bara noveller.
Men jag skriver på en roman.
Och romanen...skulle bli så här?
Ja, så här långt.
Med såna här intriger?
-Dueller, mord och... -Det säljer ju.
-Varför inte skriva under eget namn? -Det skulle mamma ogilla.
Det är för blodigt. Jag vill bidra med pengarna, inte oroa henne.
Jag tycker inte om dem.
Ärligt talat.
Jag tycker att de inte är bra.
Men....
...de har ju publicerats och folk har alltid sagt att jag har talang.
Jag tycker också att du har talang. Det är därför jag är så rättfram.
Jag har inte råd att leva på beröm.
Är du arg?
Ja, du sa ju att du inte tycker om det jag skriver.
-Jag trodde du ville ha ärlighet. -Ja, det vill jag.
Har ingen sagt så här förut?
Jo, refuserad har jag blivit...
Men tar nån dig på allvar och pratar om ditt arbete?
Är du nåt slags högsta smakdomare?
-Nej... -Varför beter du dig så då?
Din reaktion tyder på...
...att du är en dryg skrytmåns! Shakespeare skrev för massorna.
Shakespeare blev stor för att han smög in poesi i populära verk.
-Nu är jag ingen Shakespeare... -Och vi har en redan.
Om du vet så bra, varför skriver du inte själv?
Jag är ingen författare. Jag har inte din begåvning.
Nej, just det!
Du är kritiker, men författare blir du aldrig. Du blir bortglömd!
Säkert.
Men jag...
Ingen ska glömma Jo March.
-Det kan jag tro. -Hör här...
Vi är inte vänner. Du är inte min vän.
Jag vill inte ha ditt omdöme, för jag tycker inte om dig!
-Josephine, det här kom i dag. -Tack.
Kom hem snarast. Beth har blivit sämre. Mamma.
Beth...
God jul, världen.
God jul!
-Vi har varit uppe i timmar! -Vad skriver du på?
-Vår pjäs om hämnd. Gift! -Nej, inget gift. Det är jul.
-Det blir ingen jul utan julklappar. -Hemskt att vara fattig.
-Vissa har mycket, andra ingenting. -Vi har mamma och pappa och varann.
Pappa har vi inte förrän kriget är slut.
Å, den som hade pengar och tjänare!
Du kan bli skådespelerska. De är inte fallna kvinnor allihop.
Jag vill bli konstnär i Paris och bli världens bästa målarinna!
-Du vill väl bli författarinna, Jo? -Ja, men det låter så krasst.
Jag önskar bara att få vara tillsammans hela familjen.
Beth är perfekt...
Musiken då?
-Jag vill bara spela här hemma. -Nöj dig inte med det.
Mamma föreslog en jul utan julklappar för att männen sliter ont i armén.
-Vi kan uppoffra oss, med glädje. -Spela inte mamma nu.
Men Jo! Så där gör bara pojkar. Jag avskyr oartiga, okvinnliga flickor.
-Jag avskyr tillgjorda jäntungar! -Min näsa! Den är ju redan ful!
Ni struntar väl i mig, men ska mamma hitta er så här?
-Inte struntar vi i Hannah! -Hannah är mer familj än vår faster.
Var är Marmee?
Vet inte. Det kom en tiggare som hon följde med ut.
Måste hon jämt hjälpa folk?
Min docka Joanna och jag är väldigt hungriga.
Jag har skrivit om pjäsen lite. Amy, hämta kostymerna.
Jag har gjort en krona och målat ett par skor. Hon blir som en prinsessa!
-Jag har skrivit en sorgsen melodi. -Meg, nya repliker.
Hur kan du skriva så bra, Jo? Du är en riktig Shakespeare.
Vi repeterar svimningsscenen. Du är stel som en eldgaffel.
Jag har aldrig sett nån svimma och vill inte få en massa blåmärken.
Jag sjunker graciöst ned i en stol, även om Hugo hotar mig med pistol.
-Hannah...? -Nej.
-Jag sa ju inget... -Jag spelar inte med.
Knäböj där.
Jag vill inte. Då kommer ju ingen att titta på oss.
-Jag bestämmer. -Jag tycker att Meg borde regissera.
God jul!
-Marmee! God jul! -Jag är glad att ni har så roligt.
Jo, du ser trött ut. Har du suttit uppe och skrivit?
Amy, ge mig en kyss.
Hur mår ni?
-Jag är så hungrig! -Hungrig som en varg!
Vad då?
Vad är det?
Den fattiga mrs Hummel bor i närheten.
Hennes fem barn delar säng för att slippa frysa, och har inget att äta.
Flickor, ger ni dem er frukost i julklapp?
För att pappa skulle vilja det?
Ja.
Tack.
-Tack, mr Laurence, för inbjudan. -För all del.
Kanske ni kunde undervisa min sonson i både gott uppförande och matematik.
Mein Gott, här kommer änglarna...
God dag! Jag är tillbaka. Vi tog med mat, filtar och tröjor.
Och medicin. Det här är mina flickor.
Hälsa nu.
Flickor, packa upp maten.
Är det feer?
-Jultomten. -Nej, faster.
-Mr Laurence har skickat det. -Pojken Laurences farfar?
-Varför det? -För att ni gav bort er julfrukost.
Jag som trodde han var en gammal girigbuk.
Det var säkert Laurie som bad honom.
-Vi borde bekanta oss med honom. -Pojkar skrämmer mig. Huset med.
Mr Laurence gjorde sin son arvlös när han rymde med en italienska.
Nu är sonsonen föräldralös och sitter instängd i huset med sin informator.
Det är en vänlig man som redan mist sin dotter. Nu är sonen borta också.
-Visst verkar Laurie romantisk? -Du känner väl inte honom.
Festmåltiden är inte min förtjänst men jag har en överraskning.
-Ett brev! -Från pappa!
-Den som fick kriga! -Vi vill inte mista vår enda bror.
Säkert gräsligt att bo i tält...
-Nu grinar Jo. -Än sen?
-Kommer han hem? -Han stannar så länge han kan.
Vi ska inte be honom komma hem förrän han kan undvaras.
"Hälsa dem och kyss dem från mig."
"Jag tänker på dem, ber för dem om kvällarna"-
-"och finner tröst i deras tillgivenhet."
"Ett år känns som en mycket lång tid."
"Men påminn dem om att arbeta hårt"-
-"så att den svåra tiden inte varit förgäves."
"Jag vet att de kommer att vara snälla mot dig"-
-"troget göra sin plikt"...
..."modigt bekämpa sina inre fiender"...
..."och övervinna sig själva."
"Häxans förbannelse" av Jo March.
Häll nu fart och styrka i
"När jag kommer hem"...
Hör min melodi!
..."kan jag älska dem än mer och vara stoltare än någonsin"...
..."över mina unga kvinnor."
Brava!
Ursäkta mig. Fröken ska av här.
Tack.
Åkt? Varför det?
Vet inte.
-Men skulle hon komma tillbaka? -Inte vet jag, professorn.
Sitt inte bara där, gå och damma.
Och flickorna då? Hon var den bästa lärarinnan de haft.
Det blir svårt att återgå till vardagen.
-Å, om det vore jul varenda dag! -Otacksamma slynor är vad vi är.
-Säg inte så fula ord! -Starka ord betyder något.
Jag får gå till skolan utan nån lime.
Alla byter syltad lime med varann och jag är skyldig de andra massor.
-Räcker det här? -Tack, Meg!
Jag vet hur det är att känna sig underlägsen.
Nu kan jag bli skuldfri.
Jag är glad att jag slipper gå i skolan med alla flickor.
Beth, gör dina läxor i matematik och rättstavning. Jag rättar dem sen.
-Josephine! -Ja.
-Josephine! -Här är jag.
-Varför slutade du läsa ur Belsham? -Förlåt. Jag ska fortsätta.
Tänk dig för. En dag behöver du mig och önskar att du uppfört dig bättre.
Tack för platsen och all vänlighet, men jag ämnar reda mig själv.
Seså...
Ingen reder sig själv. Inte fullt ut.
Särskilt inte en kvinna. Du måste bli bra gift.
-Men faster är ju inte gift. -För att jag är rik.
Och jag höll hårt i mina pengar, till skillnad från din pappa.
-Kan man bara vara ogift som rik? -Ja.
-Det finns få sätt att försörja sig. -Det stämmer inte.
Du kunde inrätta en bordell. Eller bli skådespelerska.
Ungefär samma sak...
För övrigt har du rätt. Få sätt för kvinnor. Så du borde lyssna på mig.
Så jag blir gift.
Nej! Så att du får det bättre än din stackars mamma.
-Marmee älskar sin tillvaro. -Du vet inte vad hon älskar.
Din pappa brydde sig mer om frigivna slavars barn än sina egna.
-Ja, men det var rätt. -Man kan ha rätt och vara dåraktig.
-Det tycker inte jag. -Du har inte betalt för att tycka.
Jag vet att du inte bryr dig om giftermål nu.
Jag klandrar dig inte.
Men jag ska fara till Europa en gång till och behöver en sällskapsdam.
Vill du vara den som jag tar med?
Gärna!
Läs då!
Och snoka inte runt.
Jag tycker inte om folk som snokar.
-President Lincoln. -Nej, pappa strider på hans sida.
Min pappa tycker att de borde få behålla sina slavar.
-Det är ju omoraliskt. -Alla tjänade på det. Er familj med.
-Varför ska bara Södern straffas? -Vi kanske borde straffas allihop.
Rita mr Davis nu.
-Jag vet inte... -Vi stryker skulden, du får fem lime.
Miss March...
Sätt dig.
Sätt dig, Laurie.
Att få läsa latin är en förmån. Och jag har inte råd att mista platsen.
Det är en flicka där ute... Jo, mr Brooke.
Nej.
En flicka...
-Hallå! Har du gjort dig illa? -Jag heter Amy.
-Jag heter Laurie. -Jag vet. Du gav min syster skjuts.
Jag skulle aldrig ha vrickat foten, för jag har nätta små fötter.
Men nu kan jag inte gå hem, för jag är i sån knipa.
Titta! Mr Davis slog mig.
Den här tavlan vill jag ha!
-Amy, är du här? -Min hand, titta!
Flott...!
Det gör ont!
-Du måste vara världens lyckligaste! -Man kan inte leva enbart på böcker.
-Vad gjorde du? -Inget. Jag ritade bara.
-Nej, dra på trissor...! -Det är farfar. Är du rädd för honom?
Nej då. Barsk typ, men min morfar var stiligare.
Jo, man jämför inte så där.
-Så han är stiligare? -Nej, ni är faktiskt mycket stilig...
Jag kände din morfar. Du har samma livfullhet.
Jaså... Tack, sir.
-Du ska inte gå kvar i den skolan. -Bra, för läraren är så enfaldig.
-Jo får undervisa dig. -Jag undervisar ju Beth.
Ja, kvinnor bör undervisas i hemmet.
-Bara för att flickskolor är dåliga. -Just det.
-Hoppas eleverna slutar och han dör! -Du gjorde fel.
Jag ritade bara en teckning!
Tack för att du tog hand om Amy.
-Flickorna hittar ofta på rackartyg. -Jag med.
-Kom till oss, så tar vi hand om dig. -Kom när ni vill. Ta med Beth också.
-Hon skulle älska flygeln! -Den stillsamma flickan?
-Just det. -Hon får gärna spela på vår flygel.
-Låna gärna böcker. -Får jag titta på tavlorna?
Det finns också ett förtjusande växthus!
Vi ska gå nu.
Jag tar den här.
Jag tar med mig den här om det går bra.
-Tack för hjälpen med handen! -Tack! Adjö!
Miss Meg!
Ni glömde handsken...
Jaha... Återgå till arbetet.
Ordning! Ordning!
Ordning!
En ny pjäs av miss Jo March-
-uppförs på Barnville Theatre om några veckor.
Den kommer att överträffa allt som setts på den amerikanska scenen.
Huvudrollen spelas av den stora skådespelerskan miss Meg March.
Bravo, bravo!
Veckorapport. Meg: Bra. Jo: Dåligt.
Beth: Mycket bra. Amy: Medelmåttigt.
-Bra gjort, mina herrar! -Utmärkt.
Herr ordförande, mina herrar - jag föreslår inval av en ny medlem.
En som skulle bli djupt, djupt tacksam-
-och ha utomordentligt mycket att tillföra klubbens goda stämning.
Jag föreslår...
...mr Theodore Laurence!
-Absolut inte. -Vi kan väl välja in honom?
-Han är ju pojke. -Inga pojkar. Det här är en damklubb.
Jag är för. Även om vi är rädda. Det är ju Laurie.
-Det kommer att förändra allt. -Omröstning! Rösta ja!
-Upp med handen. Det är ju Laurie. -Ja!
Och på tal om det...
Mina damer! Det var min plan, jag tar på mig skulden.
Jo gav vika först efter mycket lirkande.
Jag vill bara säga, som ett ringa bevis på min tacksamhet...
För att skapa vänskapsförbindelser mellan angränsande nationer-
-vill jag överlämna dessa nycklar-
-till ett litet postkontor jag har byggt i skogen vid dammen.
Ja, fyra nycklar. Till dig, sötnos. Till Meg. Till dig.
Tack!
Till mig. Jag tackar för vänligheten och intar min plats som klubbmedlem!
Hallå!
Jo!
Daisy och Demi!
Vad ni har vuxit!
-Om du var här och undervisade dem... -Jag är här nu.
Skönt att du är hemma! Beth har nog känt sig ensam, fast hon inget sagt.
-Var är Beth? -På övervåningen. Å, Jo...
Vi trodde att hon var bättre, men febern hade försvagat hennes hjärta.
-Här. Sök upp en bra läkare. -Du behöver pengarna i New York.
Nej, jag ska inte tillbaka. Jag tänker ta med henne till havet.
När kommer Amy hem?
-Vi ville inte oroa henne. -Vet hon inget?
Beth vill inte att vi berättar det. Hon vill inte förstöra Amys resa.
Amy får jämt slippa allt svårt...
Var inte arg på din syster.
Jag hittar den inte.
-Marmee, har du sett min handske? -När hade du den senast?
Jo! Var är du?
Jag hittar inte handsken. Vi kommer för sent.
-Vart ska ni? -Du är inte bjuden.
-Ni ska förstås ut med Laurie. -Ja. Sluta bråka nu.
-Har du biljetterna? -Ni ska på teater!
-Får jag följa med? -Du är inte bjuden.
Du får inte följa med, så sluta tjata.
Jag får aldrig gå nånstans! Beth bara spelar, jag är så ensam...
-Jag kan lära dig lite... -Nej, jag vill gå på teatern!
Du ska väl inte tränga dig på!
-Vi får redan dras med mr Brooke. -Jag tycker om honom.
-Jag betalar själv... -Du får inte följa med.
Jo har rätt. Nästa gång.
-Sluta dalta, Meg. -Snälla ni! Snälla!
Det här ska du få ångra, Jo March!
Sluta glo!
TILL PAPPA
Aj! Jo...!
Skådespelerskan var...
...mycket bra, ja.
Adjö!
-Å, jag älskar teater! -Du spelar mycket bättre.
-Men hon var en skicklig svimmerska. -Hur lyckades hon blekna så där?
-Mr Brooke är så inställsam. -Han var väldigt belevad.
Jag ska bara skriva ner en idé.
-Vad är din favoritögonfärg? -Lila.
Mr Brooke har blå, och verkar så mogen...
Har nån tagit min roman?
-Nej. -Nej, hur så?
-Amy, du har den. -Nej.
-Du ljuger. -Nej, jag vet inte var den är...
Säg nu!
Jag har bränt upp den!
Jag har bränt upp din bok! Jag sa ju att du skulle få ångra dig!
Förlåt, Jo.
Amy...
Det enda du bryr dig om är ditt skrivande.
Om jag förstört en klänning hade du inte brytt dig. Jag ville såra dig.
Men jag är väldigt ledsen för det nu.
Jo...
Låt inte solen gå ner över din vrede.
Förlåt henne. Hjälp varandra.
Så kan ni börja om i morgon.
Hon förtjänar inte min förlåtelse.
Jag kommer att hata henne för evigt!
God morgon! Sista skridskovädret! Hämta skridskorna.
Jo, du lovade mig förut att jag skulle få följa med!
Ska hon vara sån här nu?
-Det var så smärtsamt för henne. -Finns det inget jag kan göra?
Gå efter henne. Säg inget förrän hon blivit på gott humör av Laurie.
Sen säger du något vänligt, så blir ni säkert goda vänner igen.
Jo, vänta! Jag följer med! Du sa att jag skulle få det förra gången!
Jo! Laurie! Vänta!
Vänta!
Jo!
Håll dig nära kanten, isen är inte säker mitt i.
Jo!
Jag kommer!
Jo!
Jo, kom!
Vänta!
Jo!
-Gick det bra? -Ja.
Hjälp!
Amy!
Kom, Jo!
Jo!
Hämta en gren!
Jo!
Amy!
-Jag kan inte andas! -Hjälp mig dra.
Ta tag i grenen!
Förlåt mig. Å, lilla syster...
Hon sover.
Om hon hade dött hade det varit mitt fel.
Hon klarar sig. Doktorn trodde inte att hon skulle bli förkyld ens.
Vad är det för fel på mig?
Jag har haft så många goda föresatser och gråtit över mina synder, men...
Det verkar inte hjälpa.
När jag blir arg...
...blir jag så rasande att jag gärna skulle göra nån illa och njuta.
Du påminner om mig.
Men du blir ju aldrig arg.
Jag blir arg nästan varje dag.
Blir du?
Jag är inte tålmodig av naturen.
Men efter nästan 40 års ansträngningar-
-börjar jag lära mig att inte låta humöret ta överhanden.
Då ska jag göra likadant.
Hoppas att du lyckas bättre än jag.
En del naturer är för ädla att tygla-
-och för stolta att böja.
Jo...
Beth, älskade vän!
-Du hade inte behövt komma. -Jag borde aldrig ha rest. Här.
Drick lite vatten.
Så fint att se dig.
Vi ska till havet, så att du blir frisk igen.
Du ska vara uppe och dansa när Amy kommer hem.
-Hon avbryter väl inte sin resa? -Nej då.
Bra. Vad skriver hon?
Att Laurie är där. Jag är glad att han är hos henne.
Han svarar inte på mina brev.
Saknar du honom?
Jag saknar allting.
Jag vet.
-Skynda er! Meg blir borta en vecka. -Vi kommer!
Du får hålla ett öga på Meg, så att hon inte blir kär.
Tänk att Annie bjöd mig på debutant-bal Tack för att jag får åka.
Var bara dig själv.
Och bär det här på balen.
Varför vänta med smycken tills man är gift?
Vackra saker ska man glädjas åt.
Ja, vackra saker ska man glädjas åt.
Den som fick följa med på bal!
Är det bra att hon åker i väg så här?
Flickor måste få se sig om lite i världen.
-Glöm oss inte. -Det är bara en vecka.
Så vackert! Det skulle vara fint på mig.
Hon behöver anständiga skor.
Tack för att jag får låna vagnen!
-Hur ska jag kunna återgälda det? -Struntprat.
Jo, en sak... Min dotters flygel står och tar skada när ingen använder den.
Vill nån av er flickor komma och spela?
Bara så att den håller ton. Om ingen vill gör det inget.
Men de vill. Väldigt, väldigt gärna.
-Den musikaliska flickan. -Jag älskar musik.
Jag kommer gärna, bara jag inte stör någon.
Inte en själ.
-Får jag låna dina hårband? -Nej.
Adjö! Ha så roligt!
Gå inte och bli gift, Meg! Bli inte förälskad!
Tack.
Så roligt det ska bli i kväll!
-Vad ska du ha på dig, Meg? -Den här.
Kan du sända bud hem efter en annan?
Jag har ingen annan.
Har du bara en? Så lustigt!
Du behöver inte skicka bud, Daisy. Jag tänkte säga Daisy.
Jag har en skär klänning, den kan du väl bära för att glädja mig?
-Om det går bra. -Ja visst.
Alla älskar dig, Daisy. Behåll klänningen.
-Inte kan jag det! -Jo, du måste.
Ha så roligt, lilla Daisy.
Laurie! Inte visste jag att du skulle komma.
-Det skulle bli en överraskning. -Underbart!
-Varför kallar de dig Daisy? -Det är deras smeknamn på mig.
-Meg duger väl bra. -Det är som att spela en roll...
...och vara Daisy ett litet tag.
Vad skulle Jo säga?
Inte skulle du gifta dig med nån av herrarna här?
Jo, kanske.
Du får huvudvärk i morgon.
Tycker du att jag är fin?
Nej, det tycker jag inte.
-Varför inte? -Jag ogillar bjäfs och krafs.
Vad du är oförskämd!
Förlåt. Vi kan väl dansa.
-Det blir nog obehagligt för dig. -Jag ogillar din klänning, men...
...du ser strålande ut.
-Tycker du? -Ja.
Jag vet att det är fånigt, men säg inget till Jo. Låt mig få ha roligt.
Sen ska jag sköta mig resten av livet.
Förlåt, John.
Sidentyget var min första riktigt onödiga utgift.
Femtio dollar är förstås mycket-
-men jag antar att det inte är för mycket för en klänning...
...med tanke på garnering och allt.
Det är ingen klänning ännu.
Det var bara tyget.
Jag förstår.
Jag vet att du är arg.
Men jag kan inte stå emot när Sallie köper allt hon vill och ömkar mig.
Jag försöker vara förnöjsam, men det är svårt.
Och jag är trött på att vara fattig.
Jag var rädd för det här.
-Jag gör mitt bästa, Meg. -Å, John...
Min älskade vän som arbetar så hårt! Så otacksamt och elakt av mig.
-Hur kunde jag säga så? -Du kanske menade det.
Nej, det gjorde jag inte! Vi ska se till att du får din rock också.
Sen blir vi bra stiliga, båda två.
Jag har inte råd, kära du.
-John... -Jag måste i säng nu.
John...
Jag beklagar verkligen att du får vara utan så många vackra ting...
...och att du är gift med en som inte kan ge dig sånt.
-God dag, Amy. -Jag vill inte träffa dig.
-Var inte arg på mig. Förlåt mig. -Har du druckit nu igen?
-Varför är du så hård mot mig? -Någon måste vara det.
När ska du måla ditt storverk, Rafaella?
-Aldrig. -Aldrig? Vad menar du?
Jag är misslyckad. Jo är författare i New York och jag är misslyckad.
Stora ord vid 20 år...
Rom tog ur mig fåfängan och Paris sa mig att jag aldrig blir nåt geni.
-Så jag ger upp konstnärsdrömmarna. -Men du har ju talang och energi...
Talang är inte geni. Ingen energi i världen kan ändra på det.
Jag vill bli stor - eller inget alls. Banal målarkludd vill jag inte bli-
-så nu ger jag upp.
Vilka kvinnor får förresten vara med i geniernas klubb?
Systrarna Brontë?
Bara de? Och vilka utropar folk till genier?
-Männen, väl. -De bekämpar konkurrensen.
-Tveksamt om det muntrar upp... -Blev du uppmuntrad?
Jag tror att oavsett mitt kön-
-så har jag medelmåttig talang.
Får jag be att ditt sista porträtt blir av mig?
Nu när du gett upp dina dåraktiga konstnärsdrömmar...
...vad ska du göra?
Putsa upp andra talanger och bli en prydnad för sällskapslivet.
Där kommer väl Fred Vaughn in i bilden.
-Retas inte! -Jag nämnde honom bara.
-Du är inte förlovad, hoppas jag. -Nej.
Men du blir det om han går ned på knä?
Troligen, ja.
Han är rik. Rikare än du, till och med.
Pengar behövs, men konstigt att höra det av en av din mammas flickor...
Jag har alltid siktat på ett rikt gifte. Varför skämmas?
Bara du älskar honom, så.
Jag anser att vi har makt över vem vi älskar. Det är inget som bara händer.
Poeterna håller kanske inte med.
Jag är ingen poet. Jag är bara kvinna.
Och som kvinna kan jag inte tjäna egna pengar.
Inte nog för att försörja mig eller hjälpa familjen.
Även om jag hade egna pengar, skulle de bli min makes när vi gifte oss.
Våra barn skulle vara hans, inte mina. Hans egendom.
Så påstå inte att äktenskapet inte är en affärsuppgörelse, för det är det.
Kanske inte för dig, men för mig är det absolut så.
Nu kommer Fred. Kan du knäppa upp?
Tack.
-Hur ser jag ut? -Vacker.
Du är vacker.
Fred! Jag har saknat dig.
Fred Vaughn och hans syster Kate. Mr Brooke känner ni.
Meg, Amy, Beth och Jo.
-Angenämt. -Så elegant.
Amy March. Lägg det på minnet, en dag ska jag leta upp er i London.
Det ska jag.
-Jag vet nåt som inte du vet! -Få höra!
Har Meg kanske förlagt en handske?
-Mr Brooke har den! -Ja. Jag har sett den.
-Var då? -I hans ficka. Romantiskt, va!
-Nej, rysligt. -Blir du inte glad?
Att nån vill ta Meg ifrån oss? Nej tack!
-Vänta bara tills nån tar dig! -Det vill jag allt se.
Jag vill också se det!
"Vi kunde aldrig ha älskat jorden så"-
-"om vi inte hade upplevt vår barndom där."
"Om det inte varit den jord där samma blommor sköt upp igen varje vår"-
-"som vi brukat plocka med våra små fingrar."
"Vilken nyhet går upp mot den ljuva enformighet"...
..."där allt är välkänt och älskat, just för att det är välkänt."
Vackert, va?
Jag älskar när du läser högt, men vill helst höra dina egna historier.
-Jag har inga nya historier. -Varför inte?
Jag har inte skrivit några.
Du har ju papper och penna. Skriv nåt.
Jag kan inte.
Jag tror inte att jag kan längre.
Varför inte?
Ingen är intresserad av att höra vad jag har att berätta.
Skriv något åt mig.
Du är ju författarinna. Det var du redan innan du fick betalt.
Jag är svårt sjuk, så du måste lyda.
Gör så som Marmee har lärt oss. Gör det för nån annans skull.
Om ni ska till Vermont-
-så kan en mrs Sewall i New Hampshire ge er mat och husrum.
Varsågod.
Gå hem till flickorna. Jag tar över.
Nej, jag stannar. Jag har skämts över mitt hemland hela livet.
Ni kan gott fortsätta skämmas.
Det gör jag.
-God dag, sir. -God dag, ma'am.
Har ni söner i armén?
Ja. Fyra.
Men två har stupat och en sitter fången.
Jag ska till den fjärde som ligger på sjukhus i Washington.
Ni har gjort mycket för ert land.
Jag skulle strida själv om jag dög nåt till, men jag skänker mina söner.
Ni ska få en filt...
...som värmer.
Tack. Gud signe er.
Mrs March!
Telegram från Washington.
-Har Jo kommit tillbaka från faster? -Nej, inte än.
-Ett par skor till. -Jag får inte missa sista tåget...
Hämtade du pappas nattskjortor?
-Kan jag göra nåt för dig, Beth? -Tack för att du finns här hos oss.
Säg till om ni behöver mer hjälp.
Jag tittar till flickorna varje dag.
-Tack för allt. -Jag ber för er makes tillfrisknande.
-Här är linne. Och medicinen? -Nedpackad.
Jag kan eskortera er mor.
Jag ska ändå till Washington för mr Laurences räkning.
Tack!
Hannah sköter allt när jag är borta.
Kom ihåg att titta in hos familjen Hummel.
Räcker det till tågbiljetten?
25 dollar? Olikt faster att vara så generös.
-Jag kunde inte med att gå dit. -Hur fick du pengar?
Jag sålde nåt som var mitt.
-Jo! -Ditt hår!
Du ser ut som en pojke.
Det avgör inte nationens öde, så sluta jämra er.
Jag är så stolt över att du är min dotter!
Jag ville göra nåt för pappa. Och det är nyttigt för min fåfänga.
-Klipp dig aldrig. -Det där var inte bra...
Teddy...
Jo...
Jag älskar er så. Var snälla mot varann, be för pappas tillfrisknande.
Jag kommer tillbaka så fort jag kan. Älskade flickor.
Jo...
Vad är det? Är det pappa?
Nej.
Det är håret!
-Jag skulle känna likadant. -Jag vet.
-När ska du tillbaka till din farfar? -Väldigt snart.
-Som du sagt många gånger. -Kortfattade svar är smidigast.
Han väntar dig, så varför far du inte?
-Allmän hållningslöshet, väl. -Eller lättja.
Jag plågar honom bara. Jag kan gott plåga dig lite till, det tål du.
-Jag tror att du mår bra av det. -Sluta.
-Vad håller du på med? -Tittar på dig.
Jag menar vad du tänker göra.
I livet? Jag har skrivit på en opera med mig som huvudperson.
Slöseri med tid.
Vad tycker du att jag ska göra?
Arbeta hos din farfar och bli något.
Nu är du osportslig.
Här.
Väldigt bra.
När ritade du den här?
Den där dagen på stranden.
-Första gången jag träffade Fred. -Just det.
Vad gör han?
Han är i London i affärer. Han kommer tillbaka om några veckor.
Gift dig inte med honom.
Va...?
Gift dig inte med honom.
Hur så?
Det vet du.
Nej.
-Nej... -Jo.
Varför inte?
-Nu är du elak. -Hur då?
Jag har alltid varit näst bäst efter Jo.
Och jag vill inte bli den du väljer när du inte kan få henne. Jag vägrar.
Inte när jag har älskat dig hela livet.
Jag gjuter av foten, så att Laurie påminns om mina fina fötter.
Mr Brooke skriver att pappa är svag, men på bättringsvägen.
Han skriver också att mamma är bästa tänkbara sköterska.
-Om breven ändå vore från mamma... -Jag är tacksam för alla brev.
-Djuplila passar nog mr Laurence. -Ja, och mönstret är så raffinerat.
Jag måste ju tacka för att jag får spela på hans flygel.
-Jag går och handlar. -Jo, kan du skaffa ved?
-Ni har inte varit hos Hummels. -Vi har knappt mat åt oss själva.
-Marmee sa ju... -Vi hinner inte göra allt hon sa.
Jag får jämt gå dit själv.
-Vi ska gå dit. -Det är flera veckor sen sist.
Foten har fastnat!
Sluta skratta, Jo! -Jag får inte loss den!
Då går jag själv.
God dag. Till mr Laurence.
Hon kommer.
Titta, vad du fått...
-Ett brev från den gamle herrn. -Öppna!
Titta, Beth!
Läs du. Jag kan inte.
"Miss Beth March, jag har ägt många par tofflor"-
-"men inga har passat så bra som era. De ska påminna om sin givarinna."
"Jag hoppas att ni vill ta emot denna gåva."
"Er tacksamme vän och ödmjuke tjänare, James Laurence."
"Ödmjuke tjänare"...!
-Visst är det fint? -Alldeles blankt! Och guld runtom!
-Vacker handstil. -En låda...
Jag ville tacka för...
Du påminner så starkt om min lilla flicka.
Pianot är ditt. Du borde ha fått det för längesen.
Tack.
Mitt barn...
Du är ju brännhet.
I familjen Hummel är de väldigt sjuka.
-Hon vilar. -Kan jag göra något?
-Vad är det? -Scharlakansfeber.
Hos familjen Hummel har minstingen dött.
-Har ni haft sjukdomen? -Meg och jag, inte Amy.
-Då måste hon skickas bort. -Jag vill inte!
-Till faster, kanske. -Jag tycker inte om faster!
-Ska vi skicka efter mamma? -Nej, vi ska inte oroa henne.
Vi sköter henne, så frisknar hon till.
Det gör hon.
"Postkontoret i skogen var en prima inrättning"-
-"där allt möjligt passerade igenom."
"Poesi och pickels, noter och pepparkakor."
"Inbjudningar, förebråelser, till och med hundvalpar."
Det handlar om oss.
Det är väldigt bra. Inte alls som det du brukar skriva.
-Är den inte tråkig? -Den är bäst hittills!
-Skriv mer sånt. -Ja då.
Också när jag inte finns längre.
Sluta.
Jag måste få prata om det här. Jag har haft tid att tänka...
...och jag är inte rädd.
Nej.
Det är som tidvattnet. Långsamt, men omöjligt att hejda.
Jag ska hejda det.
Det har jag gjort förut.
Du blir bättre, och pappa med. Och snart är vi tillsammans allihop.
-Vi kan inte gå emot Guds vilja. -Min vilja rår han inte på.
Ske Jos vilja!
Amy! Kom hit.
-Ja? -Sätt dig.
Om du är riktigt snäll ska du få den här ringen en dag.
-Säkert? -Om du fortsätter uppföra dig väl.
Du är familjens hopp nu.
Beth är sjuk, Jo är ett hopplöst fall-
-och Meg har visst blivit betuttad i en fattig informator.
Så det blir du som får hjälpa dina systrar.
Och dina behövande föräldrar när de blir gamla.
Så du måste gifta dig rikt.
Rädda din familj.
Jaha, det var det jag ville säga.
Nu kan du återgå till din lilla tavla.
God dag, faster.
Pojken Laurence var här nyss.
-Var han? -Vilken besvikelse han är.
Säkert hans italienska påbrå.
När kommer han tillbaka?
Han har rest. Till London.
Hur så?
Vad vill du honom?
Jag... Jag har just avvisat Fred Vaughns frieri.
Meg...
Jag kommer hem snart. Jag är bara så orolig för Beth.
Stanna, du. Jag har fått ledigt och kan sköta barnen.
Och skicka det där tyget till sömmerskan.
-Det går inte... -Jo.
Du ska ha den där klänningen. Min gamla rock duger bra i vinter.
Det går faktiskt inte.
Jag har sålt tyget till Sallie.
Har du?
-Jag vill inte se dig olycklig. -Det kan jag aldrig bli.
John Brooke är ju min make.
Och jag hans hustru.
Hannah!
Ingen fara...
Vad ska vi göra?
Skicka efter din mamma.
Marmee!
Hon är sämre. Jag visste ingen annan råd.
Älskade Beth...
Laga buljong och hämta is. -Vi måste kyla ner dig.
-Vem är hos pappa? -John är kvar. Vi måste byta lakan.
Vi ska flytta dig, raring. Håll i mig.
Kämpa emot.
Gå inte ifrån oss. Kämpa.
Snälla du, kämpa intill slutet.
Gå inte ifrån oss, Beth.
Marmee!
Marmee...
Jo...
God jul.
Häng den från mitten. Du tar ju sidorna först.
Då finns det inte plats för min popcorngirland.
-Den hänger inte rätt. -Sidorna är viktigast.
En julklapp till hela familjen.
Himmel! Pappa!
Pappa!
Mina unga kvinnor.
Vad ni har vuxit.
Beth... God jul, min älskling.
-God jul, allihop. -God jul, pappa.
-Tack och lov att du är hemma! -Tack och lov för dig.
Nu kan jag gräla på dig personligen.
Tänk att det är min bröllopsdag.
-Vad är det? -Ingenting.
Jo...
Vi ger oss av. Jag kan tjäna pengar. Jag skriver, gör vad som helst.
Städar, arbetar på fabrik. Ser till att vi står på egna ben.
Du borde bli skådespelerska! Vi kan väl rymma tillsammans.
-Men jag vill gifta mig. -Varför det?
Jag älskar honom.
Du tröttnar på honom om ett par år. Men vi förblir intressanta för evigt.
Mina drömmar är inte desamma som dina, men de är inte sämre för det.
Jag vill ha hem och familj.
Jag är villig att arbeta och kämpa. Men jag vill göra det med John.
Det känns hemskt att du lämnar mig.
-Gör inte det. -Å, Jo...
Jag lämnar dig inte. Och förresten...
...blir det din tur en dag.
Jag skulle hellre vara fri och ogift och paddla min egen kanot.
Jag kan inte fatta att barndomen är slut.
Den hade tagit slut ändå. Det här är ett lyckligt slut.
Det är ett storslaget löfte att ge sig själv åt en annan.
Gåvan skänks innan man vet vad priset blir, eller vad man får i gengäld.
Jag förklarar er äkta makar.
Det går bra att kyssa bruden.
Pjoska inte. Du behöver inte följa mig till vagnen.
Hoppas att du blir lycklig nu...
...när du förstört ditt liv precis som när din mamma valde din pappa.
Kära syster, du är så vänlig.
-Tack för dagens festligheter. -Varsågod.
-Tack, faster. -Jag tycker inte om att bli...kysst.
Jag är ledsen...
Vänta tills du prövat på kärlek i en koja och blivit besviken.
Det kan man bli i stora hus med.
Jag förstår nog vad unga frun menar!
-Inget undgår mig. -Det vet vi.
Och faster har inte helt fel.
Jag har kanske inte alltid rätt, men jag har aldrig fel.
Och här har vi familjens enda förnuftiga medlem.
Nu får det vara nog med sånt här.
Marmee!
-Marmee! -Vad är det?
-Faster ska till Europa! -Och tar mig med!
Underbart! Det är belöningen för all tråkig högläsning.
Nej, hon tar mig med.
Som sällskap.
-Europa? Med dig? -Jag får studera konst och franska.
Du tycker väl inte om franska?
Så roligt, Amy.
Pappa! Jag ska till Europa!
Meg är gift, Amy är i Europa.
Du har tagit examen och ska ut på långresa.
Jag blir både arg och otålig.
Du behöver inte stanna här.
Ska vi rymma och bli pirater, kanske?
-Nej. Låt bli. -Det går inte, Jo. Vi måste tala ut.
-Nej. -Jag har älskat dig ända från början.
Jag har inte fått visa det, men nu måste du lyssna och ge mig ett svar.
Jag kan inte fortsätta så här!
Jag slutade med biljard, med allt som du ogillade.
Jag väntade och beklagade mig aldrig, för jag...
Jag hoppades att du skulle bli kär i mig.
Jag vet att jag inte är god nog åt dig...
Du är mer än god nog! Jag är tacksam, och väldigt stolt över dig.
Men jag kan inte älska dig så som du vill. Jag vet inte varför.
-Kan du inte? -Nej.
Jag kan inte förändra mina känslor.
Och jag skulle ljuga om jag sa att jag älskade dig på det viset.
Förlåt mig, Teddy.
Förlåt! Men jag kan inte hjälpa det.
Jag kan inte älska nån annan.
Det skulle bli katastrof om vi gifte oss.
-Jag skulle vara rena helgonet! -Det går bara inte.
Varför väntar sig alla det då, din familj och min farfar?
Säg ja. Vi blir lyckliga!
Det vore inget ärligt ja, så jag säger inget alls.
Du kommer att inse att jag har rätt och tacka mig.
Hellre hänger jag mig.
-Teddy... -Hellre dör jag.
Säg inte så! Teddy...
Du kommer att hitta nån söt och fint uppfostrad flicka-
-som avgudar dig och blir en strålande värdinna i ditt vackra hem.
Det skulle inte jag bli. Jag ser inget ut, är klumpig och konstig...
-Jag älskar dig. -Du skulle skämmas för mig.
Vi skulle bara gräla. Vi kan inte låta bli nu ens!
Jag skulle avsky sällskapslivet och du mitt skrivande.
Vi skulle önska att vi aldrig gift oss, och allt skulle bli ett elände!
Var det nåt mer?
-Nej, inget mer. -Då så.
Utom att...
Jag gifter mig nog aldrig.
Jag älskar friheten och vill inte ge upp den.
Jag tror att du kommer att gifta dig.
Du kommer att hitta nån, och leva och dö för den. För sån är du.
Och jag får se på.
Jag ska inte störa när du skriver.
Jag har slutat med det.
Det räddade henne inte.
Du är alldeles för ensam här, Jo.
Vill du inte till New York och din vän...Friedrich, hette han väl?
Nej.
Jag förstörde vår vänskap med mitt humör, precis som jag förstör allt.
En riktig vän låter sig nog inte avskräckas.
Om det ändå vore så.
Om jag vore en flicka i en bok skulle allt vara så enkelt.
Jag skulle bara ge upp allting.
Laurie är på hemväg.
Är han?
Jag fick brev från Amy. Hon kommer hem. Hon är förkrossad över Beth.
Faster är sjuk, så Laurie eskorterar dem.
Snällt av honom.
-Vad är det? -Jag vet inte.
Jag har alltid nöjt mig med min familj.
Jag förstår inte det här.
Kanske... Kanske jag...
...hade för brått att säga nej.
Till Laurie.
Älskar du honom?
Om han friar igen skulle jag nog säga ja.
Tror du att han friar igen?
Men älskar du honom?
Jag bryr mig mer om att bli älskad.
Jag vill bli älskad.
Det är inte detsamma som att älska.
Jag vet.
Jag tycker bara...
Jag tycker bara att kvinnor...
...de har intellekt och själ likaväl som hjärta.
De har äregirighet och begåvning likaväl som skönhet.
Jag är utled på att höra att kärlek är det enda en kvinna duger till.
Men jag känner mig så ensam!
Jag ville inte låta dig resa ensam med faster som är så sjuk.
Även om du föraktar mig.
Jag föraktar dig inte, Laurie.
Beth var den bästa av oss.
Jag ska inte gifta mig med Fred.
Jag hörde det.
Du behöver inte säga eller göra nåt.
Jag älskade honom inte så som jag borde.
Så vi behöver inte prata om det...
Kära Teddy, jag saknar dig mer än jag kan säga.
Förr trodde jag att det värsta som kunde hända var att bli gift.
Jag var ung och dum.
Nu har jag ändrat mig.
Det värsta vore att leva utan dig.
Det var fel av mig att avvisa dig och fly till New York.
Jo...
Jo, Jo...
Jo.
Vakna.
-Teddy! Du är tillbaka! -Så du är glad att se mig?
-Ja...! -Jag har oroat mig för det.
Kom och sitt.
Nå, har Amy åmat sig hela vägen från Europa?
Ja, men jag tycker om det.
-Var är hon? -Hos Meg. Vi stannade där på vägen.
Jag kunde inte slita min fru därifrån.
Din vad?
Det var ju typiskt... Det skulle bli en överraskning.
Vi förlovade oss och hade tänkt vänta, men...
...nu är vi man och hustru.
-Du och Amy... -Ja.
-Är ni förälskade? -Ja.
Jag ska säga nåt som vi glömmer sen.
Jag har alltid älskat dig. Men kärleken till Amy är nåt annat.
Och jag tror att du hade rätt. Vi två hade slagit ihjäl varann.
Ja.
Det här var meningen.
-Å, Teddy... -Du är den enda som säger Teddy.
-Vad säger Amy? -Mylord.
Just likt henne.
Men det förtjänar du.
Kan vi fortsätta vara vänner, Jo?
Javisst, gamle gosse! Alltid.
-Har Laurie berättat det? -Ja, ja.
Jag är så glad för din skull.
-Det var meningen. -Så skönt att höra! Tack.
Jag ville skriva.
Jag ville förklara, men allt gick så fort, och du kanske skulle bli arg...
-Nej då. -Är du inte arg på mig?
Livet är för kort för att vara arg på sina systrar.
-Jag saknar henne så. -Jag vet.
Tack.
Mr Laurence...
Jo!
Å, Jo...
Jag kunde inte förmå mig att...
Huset är inte som det ska utan henne.
Jag kunde inte gå in när inte hon var där.
Jag går ju inte upp mot min syster.
Men jag kan vara en vän och ett stöd om ni vill.
TILL BETH
Bäste mr Dashwood!
Jag översänder de första kapitlen av en bok som jag har påbörjat.
Kanske passande för barn, men den är nog rätt tråkig.
Kanske finns där ändå något av värde, fast jag betvivlar det. Jo March.
-Jag trodde att hon avskydde mig. -Hon lät dig ärva huset ändå.
-Du och John då? -Inte kan jag sköta ett så stort hus.
Jag borde väl sälja, men vill göra så att faster vänder sig i graven.
-Gärna för mig. -Ett varv, så det blir inget hemskt.
Vad ska du göra?
Öppna en skola. För oss fanns ingen, men nu börjar det komma flickskolor.
-Det borde bli skola här. För Daisy. -Hennes bror då?
Jag öppnar en samskola.
Och skrivandet?
-Vad menar du? -Vad skriver du på?
Jag har börjat på en sak, men det är inte så bra.
-Alla tycker om dina alster. -Nej, du.
Jag gör det.
Det handlar om vårt lilla liv.
Vem vill läsa om vardagens mödor och glädjeämnen? Det är ju inget viktigt.
Det kanske verkar så för att ingen skriver om sånt.
Att skriva om det gör det inte till nåt viktigt.
Jag håller inte med. Att skriva om sånt gör det viktigare.
När blev du så klok?
Det har jag alltid varit. Men du såg bara mina fel.
Som förstås inte fanns!
Bästa miss March, jag har läst kapitlen ni skickade mig.
Jag håller med om att de är föga lovande.
Men skicka gärna fler skandalhistorier om ni har.
Eller "er vän".
Ursäkta skämtet. Jag kunde inte låta bli.
-Jo, kom ner! -Jag kommer!
Jag är utsvulten.
-Du kanske ska vänta lite... -Uthungrad!
-Men du har en gäst. -Jag känner ingen.
Förlåt att jag stör.
Du...!
God dag.
God dag. Jag heter Josephine March. Jo.
Är det Josephine? Välkommen! Det här är Kitty och Minny.
Ni har visst redan träffat vår professor, en mycket bildad man.
Enligt er mamma är ni författarinna.
Vi har mycket intressant folk här. Intellektuella, européer...
Går det bra? Jag fick adressen av mrs Kirke.
Vem är ni?
Ursäkta att jag stör, jag hade vägarna förbi...
-Men jag ska gå. -Nej, nej! Det finns plats för er.
Vem är det?
-Jag vill inte besvära. -Stanna du.
-Jag heter Laurie. Och ni? -Friedrich Bhaer.
Vi bodde på samma pensionat i New York.
Så stilig!
Ska ni stanna i New York?
Nej, jag har blivit erbjuden en professur i Kalifornien.
Och eftersom inget håller mig kvar här, tänkte jag resa västerut.
Där är allt nytt och man har mindre emot invandrare.
-Jag kanske skulle ge mig västerut. -Du är ingen invandrare. Stanna här.
Jag ger mig av!
Ett vackert instrument. Vem av er spelar?
Det var min syster Beth.
-Vi spelar lite allihop... -Men ingen lika bra som hon.
Det är mycket svårt att mista en syster.
Jag beklagar.
-Spelar ni? -Ja, det gör jag.
Ni får gärna spela nu. Hon skulle inte vilja att pianot stod oanvänt.
-Bara ingen blir illa berörd... -Ingen fara.
Roligt att träffas.
-Adjö. -Mr Bhaer.
-Adjö, Laurie. -Adjö.
-Tack för allt! -Det var bara roligt.
Om du nån gång kommer till Kalifornien...
...vill jag gärna träffa dig.
Jag vet inte om jag gör det. Men tack.
Jaha... Adjö då.
Adjö.
Vad då? Varför tittar ni på mig så där?
Mycket trevlig karl! Vi skulle bli väldigt goda vänner.
Han var inte här för din skull!
Du älskar honom!
-Va? Nej. -Jo!
Jag är bara hälften så klok som du, men jag ser det. Du älskar honom!
-Visst gör hon? -Du älskar honom.
Jag har aldrig sett dig så lycklig. Spring efter honom.
-Vi hinner i kapp innan tåget går. -Jag följer med!
-Nej, jag åker inte dit... -Jo! Amy har rätt.
Tänk att jag ska hjälpa Jo March jaga en karl...
-Han ska flytta till Kalifornien... -Han ville ju stanna.
-Men det regnar ju. -Det gör inget! Kom nu!
Laurie, stå inte bara där! Spänn för hästarna!
Du frågar aldrig om min mamma, inte ens när du vet att jag träffat henne.
-Hon är väl fortfarande i livet. -Jag frågar efter din mamma.
-Jag kan inte begripa varför. -Du missförstår med flit.
Det stämmer. Vad är det nu? Vad vill de?
Ingen aning.
-Pappa, tänker du ge ut det här? -Hur går det i Unga kvinnor?
Va?
FLICKORNA MARCH LEKER PILGRIMER
Jag försöker få fason på håret.
-Stanna! -Stanna, stanna!
Hoppa ut nu, Jo!
Kyss honom med kärlek!
Varför gifte hon sig inte med grannen?
Han gifte sig ju med systern.
Jaha, visst ja.
-Men vem gifter hon sig med då? -Inte med nån av dem.
Nej.
Nej, nej, nej! Det går inte alls.
-Hon säger ju att hon inte vill. -Vem bryr sig om det?
-Flickor vill ha giftermål. -Nej, det är fel slut.
Rätt slut är det som går att sälja. Lita på mig.
Om boken slutar med hjältinnan som ungmö, kommer ingen att köpa den.
Det lönar sig inte att ge ut den.
Tja, äktenskapet har alltid varit en affärsuppgörelse. I romaner också.
-Det är romantik. -Det gäller pengar.
-Låt det sluta med giftermål. -Kör till.
Spring! Kyss honom med kärlek!
Spring, Jo!
Jo!
Jag vill inte att du ska åka. Jag vill att du stannar!
-Då reser jag inte. -Nej, stanna.
-Jag har inget att ge dig. -Det gör inget.
-Två tomma händer. -De är inte tomma.
Utmärkt. Romantiskt.
-Väldigt gripande. Väldigt rörande. -Tack.
Kapitlet kan heta... "Under paraplyet".
Det blir bra.
Och så kontraktet.
-Jag erbjuder fem procent i royalty. -Fem procent av intäkterna?
Av nettointäkterna efter att jag räknat av utgifterna.
Vad sägs om ett förskott?
Jag tar ju risken när jag ger ut boken.
-Men det är min bok. -Går den bra, tjänar vi båda pengar.
-Om inte, slipper jag gå omkull. -Men då får jag ingenting?
Jag ger er 500 dollar direkt för upphovsrätten.
Rättigheterna att ge ut den på nytt. Eller uppföljare.
-Kan det vara nåt värt? -Bara om den går bra.
Det låter ju som något jag skulle vilja äga.
-Behövde inte er familj pengar nu? -Jo, så därför ville jag ha förskott.
Nej, det är för riskfyllt. Jag betalar bara för upphovsrätten.
Behåll era 500 dollar, så behåller jag upphovsrätten.
Och så vill jag ha 10 procents royalty.
5,5 procent. Det är mycket generöst.
-9 procent. -6 procent. Det är mitt sista bud.
Om jag ska sälja min hjältinna till äktenskap, vill jag tjäna på det.
6,6 procent.
-Topp! -Upphovsrätten kan ni besluta om sen.
Jag har beslutat mig. Jag vill äga min egen bok.
PLUMFIELDSKOLAN
UNGA KVINNOR
EFTER ROMANEN AV LOUISA MAY ALCOTT
Undertextning: Agnes Malm Skoglund