Forskare genmanipulerar mänskliga embryon.
Genmanipulation av människor kommersialiseras.
Genmanipulerade bebisar har högre IQ, bättre fysik och jämnt humör.
Processen är till 97 % lyckad när första generationen når vuxen ålder.
Dessa "perfekta" provexemplar kallas GC-människor-
- efter företaget som skapade dem - Glen Crest Labs.
GC-människor skickas ut i rymden.
Utforskning av rymden har blivit avgörande när det gäller-
- att hitta lösningar till jordens försämrade klimat.
LSEP -dynamisk övervakning på.
- Möte med Atromitos inom kort. - Välkomstmeddelande från Nordham.
Hälsningar från jorden.
Där är jag tre år äldre, men ni känner inte att tid har passerat.
Jag tvivlar inte på att ni lyckas hämta lasten.
Jag kommer att sänd live efter er ankomst.
- Man blir alldeles varm i hjärtat. - Nåt mer än lyckönskningar?
Datafiler från de tre senaste åren laddas ner.
- Hög seismisk aktivitet på Titan. - Isvulkanutbrott.
- Det borde inte påverka vår flygning. - Synligt avstånd till Atromitos.
Nuvarande hastighet: 445 km/tim.
Tolv grader elliptisk omloppsbana.
- Det är nåt som inte stämmer. - Atromitos är för nära Titans atmosfär.
- Täpp till avståndet, Duncan. - Deras skrov går sönder.
- Kan vi nå skeppets dator? - Jag har försökt, men inget svar.
- Var beredd att bogsera. - Det väger tio gånger mer än vårt.
Vi måste starta bakre raketer samtidigt.
De måste omkalibreras för att klara atmosfärens dragningskraft.
Vi håller samma position och fart som Atromitos.
- Håll farten och se upp för växlingar. - Bogserlina och raketer redo.
- Atromitos rotationssystem försvårar. - Vi dras in i dess bana.
- Förbikoppla huvuddatorn. - Jag har redan försökt.
- Om 40 sek är Atromitos borta. - Och vi dras också in i atmosfären.
- Vi ska inte förlora Atromitos. Idéer? - Jag kan komma runt problemet.
Klonar jag protokollet bör skeppet tolka det som order inifrån.
- Fem sekunder. - Jag har det.
Öka raketernas styrka.
Den magnetiska bogserlinan håller.
Atromitos lyfter.
Faran är över.
Rör inte vid varandra. Det förvirrar era kroppar.
- Ursäkta vårt ohämmade firande. - Höjd adrenalinnivå kan vara farligt.
- Vilka förhöjda adrenalinnivåer? - Jag vet inte heller vad han pratar om.
- Tillbaka till arbetet. - Lite kommunikation vore trevligt.
- Ursäkta, sir. Vi var lite upptagna. - Ljudet fungerar, men inte bilden.
Jag behöver inte se er. Jag vet redan hur ni ser ut.
Dataöverföring till stora skärmen.
Inget nytt från Atromitos. Tre månader sen senaste sändningen.
- Besättningen är med säkerhet död. - Då är ett räddningsuppdrag onödigt.
Jag håller med om det inte vore för Atromitos viktiga last.
Det tog två år för besättningen att få fram och förädla detta ämne.
En kolkatalysator som kan laga hålen i vår atmosfär. Vi har möjligheten...
Vad är det?
Kan man inte programmera robotar att vara mindre socialt odugliga?
De kallas ART-ificiella människor, sir.
Att behöva förklara kulturell finess för maskiner är korkat.
- Var var jag? - Ett ämne som lagar atmosfären.
Hämta lasten. Det här uppdraget är livsviktigt och vi räknar med er.
- Vi ordnar det. - Jag litar på er.
Resor i rymden är inget för min sort. Vi blir galna om vi är där för länge.
- Hände det Atromitos besättning? - Jag gissar det.
- Då är framgång vårt enda val. - Jag förväntar mig inget mindre.
Atromitos kaptenslogg, 20-12-2066.
Besättningen har jobbat hårt. Ämnet utvunnet, redo för transport.
Vi är sex dagar efter schemat vilket är bra med tanke på tidigare problem.
När besättningen passerar karantänen är vi redo att åka.
Varför ska såna som vi fixa det som prematurerna har sabbat?
Säg att jag inte hörde "prematurer" för att beskriva icke GC-människor.
Orson har rätt. Våra uppdrag består i att städa upp efter vanliga människor.
På tal om städa. Atromitos är utrustat med en ART, 320-modellen.
Om vi antar att Lulu fungerar utför hon hushållssysslor nu.
Vi måste kolla hennes minne för att få reda på vad som hände.
Syrenivån på skeppet är bra, likaså livsuppehållande funktioner.
- Det hörs ett märkligt ljud därifrån. - Vad är det?
Det låter som deathmetalbandet GWAR från 1990-talet.
- Lyssnar du på deathmetal? - Rent tekniskt är det klassisk rock.
Situationen blir hela tiden värre vilket kan medföra konfrontationer.
Ofattbart hur myteri kan uppstå på rymdskepp där man redan är utsatt.
Men det finns inget annat ord för att beskriva läget.
Ombordstigning påbörjas.
- Systemkonfigurationen är ändrad. - Koden är inte giltig.
Kopplar förbi.
Musik av!
- Sänk volym! - Röstkommandot fungerar inte.
Jag måste hitta kontrollpanelen för att fixa det.
Nåt slags improviserad anordning. Håll ögonen öppna.
Svart lådan har avlägsnats med våld.
Växthusets växer övervuxna. Det är som en djungel här inne.
- Tack, Zimmer. - Ingen orsak.
Kontrollrummet säkrat.
Jag har hittat skeppets ART. - Heter du Lulu?
- Ja. - Vilka fler finns kvar ombord?
- Besättningsman Travis O'Neill. - Vi har en överlevande.
- Var är Travis O'Neill? - Jag vet inte.
- Målet i sikte. - Jag har hittat O'Neill.
Korridoren till besättningens hytter.
Jag behöver komma förbi rum G i personaldelen.
- Redo när du är det. - Nu.
Travis O'Neill?
Vänd dig om.
Lasten finns inte här.
All kommunikation måste omprogrammeras.
Jag kan göra det bit för bit, men att få skeppet helt fungerande tar tid.
Gör det, men att hitta lasten har högsta prioritet.
Spårningssystemet är urkopplat.
Inga tecken på last eller besättning. Dna kommer från O'Neill eller växter.
- Vad vet vi om honom? - Maskintekniker.
Inget som sticker ut. Ingen militär träning, ingen högre utbildning.
En medelsvensson.
Han är något undernärd och har inte sovit på länge, men inget allvarligt.
Hygienen har kringgått honom så han har rakats och tvättats.
- Mentalt tillstånd? - PTSD, depression, depersonalisation.
Det är svårt att säga i nuläget.
Hej, O'Neill. Jag är kapten Linden från Teleios.
Vi är här på ett räddningsuppdrag.
Vi är tacksamma för all hjälp vi kan få.
Du får i uppdrag att klämma O'Neill på information.
Du har psykologiexamen.
Det var nåt jag gjorde för att glömma Cauchy-Kowalevski-avhandlingen.
Du är ändå den mest kvalificerade.
Har ni kommit in i ART:s minnesbank?
Precis som skeppet är Lulus minne helt bortrensat.
Om vi nu ska vara här ett tag kan vi väl göra nåt åt ogräset?
Jag tycker vi flyttar O'Neill till rekreationsrummet.
Det finns bara en utgång, men det är större och känns inte som ett fängelse.
"Hoppas ni har sovit gott. Har ni fått kontakt med Atromitos?"
"Informera oss hur det går med lasten."
- Var det allt efter tre år här? - Vi får göra det bästa av situationen.
Ja, jag antar det.
Min far sa alltid att det var slöseri med tid att ta en andra examen.
I psykologi av alla ämnen.
Inte nån gång under studietiden diskuterade vi de psykiska effekterna-
- av isolering i yttre rymden som följd av traumatiska händelser.
Vad som än hände så måste det ha varit fruktansvärt.
Du kände många av dem och hade säkert utvecklat starka vänskapsband.
Jag kan inte föreställa mig hur det är att vara ensam så länge-
-med Lulu som enda sällskap.
Inga reaktioner när jag pratade om besättningen, last eller ens familjen.
- Men en sak framkallade reaktion. - Vad?
Lulu, gå till besättningens avdelning.
Det är vanligt att icke-GC-människor har känslor för artificiella människor.
Precis som med husdjur.
Bandet blir ännu starkare om ART:en har sexuella särdrag.
En ART ombord ett rymdskepp har inte könsorgan.
O'Neill är ingenjör och har haft tre år på sig att meka.
Ditt jobb.
Utskriften klar.
Lulu. Ta av dig byxorna.
O'Neill gillar uppenbarligen också könshår.
Det är inte nödvändigt med alla detaljer, Orson.
Hur ska vi utnyttja henne?
Låt O'Neill umgås med henne ibland. Jag vill se om beteendet ändras-
-när hon är i närheten.
- Hjälper inte deprivation? - Det blir som en morot för honom...
...vilket ger oss mer psykologisk kontroll.
Syrenivå 21 %, kväve 78 %.
- Var det du? - Nej.
- Anderson här. Hör någon? - Linden här. Vad händer?
- Hör du mig, Duncan? - På väg mot rekreationsrummet.
- O'Neill har rymt. - Är slussen till Teleios säkrad?
Endast röst-eller fingeravtryck från oss öppnar slussen.
Han har tagit mitt pulsgevär.
Jag går mot lastrummet. Kolla maskinrummet, Duncan.
Maskinrummet säkrat. Jag är i lastrummet nu.
Vad vill du?
Vill du att vi lämnar skeppet?
Har du något du vill berätta?
- Lägg ner vapnet. - Jag har det under kontroll.
O'Neill, vår vänskapliga behandling är på grund av vår goda läggning.
Men vårt tålamod har gränser.
- Tryck av geväret. - Vad sysslar du med?
Geväret har fingeravtryckslås.
Det kommer inte att hända nåt.
Jag gillar belysningen. Den är lugnande.
Såvida man inte behöver se vad man gör.
Det är underhållningsvideorna.
Vad är det här?
Innan aggressionshämmare hamnade gamla ART:s på svarta marknaden-
-och omprogrammerades till att slåss.
- Vem vill titta på sånt här? - Vanliga människor har sug efter våld.
Inte konstigt att besättningsmännen blev galna.
Kan du stänga av den?
O'Neill är mer klar i huvudet än han vill erkänna.
- Vad gjorde du där inne? - Vad gjorde du?
- Du vet att han var ofarlig. - Jag försökte få honom att prata.
- Det känns som han driver med oss. - Du ville att jag skulle sköta det här.
Få honom att prata.
Återställdes temperaturreglaget också? Det är kokhett här inne.
Vad då?
- Tack gode gud! - Nej, tacka Zimmer.
En och samma person enligt Zimmer.
- Bra att vi är tillbaka på startlinjen. - Ingen orsak.
- Några fler störningar? - Alla buggar borde snart vara borta.
- Nån kontakt med jorden än? - Bara datafiler, ingen videolänk.
Vi provar igen.
Vi tog emot er sändning. Jag vill att ni återupptar uppdraget.
Hämta och lämna tillbaka lasten. Det har högsta prioritet.
Allt annat är sekundärt. Jag upprepar: allt annat här sekundärt.
Tack och lycka till.
- Var det allt? - Japp.
I lastrummet frågade jag om du ville berätta nåt.
Du svarade nästan.
ART: er gör saker av olika anledningar.
Men de flesta menar att de skapar för att avslöja något om sig själva.
Om världen de kan observera, eller både och.
När jag tittar på målningarna ser jag stillhet på ena sidan, kaos på andra.
Frågan är inte varför du målade dem-
-utan till vem.
Rekreationsrum, kamera A.
- Vad är det, Orson? - Jag glömde varför jag kom hit.
Glömde? När var senaste gången du glömde nåt?
Ironiskt nog har jag glömt när jag senast glömde nåt.
Du talar väl mandarin?
Vad tror du om det här?
Omöjligt.
Tro. Nära.
- Rappakalja. Vad är det här? - O'Neill pratade med Lulu.
- Pratar han mandarin? - Inte enligt hans profil.
Jag skickar över det till dig. Se vad du kan få fram.
Vad sa O'Neill till dig?
Han sa att eftersom vi omöjligt kan vara nära varandra-
- så är vi alltid tillsammans i hans tankar.
Du har utnyttjad tiden med att lära dig mandarin.
Tror du att du kan prata med henne eftersom hon tillverkades i Kina?
Du är väl medveten om att Lulu inte har några språkliga preferenser?
Äntligen en reaktion.
Allt levande behandlas med respekt, men Lulu är hårdvara för oss.
Med detta i åtanke kanske du kan komma på ett sätt att prata med mig.
Om han är klar i huvudet har vi några val.
Militären har använt tekniken med 75,6 % framgång.
- Bieffekter? - Minimala för en opåverkad hjärna.
Men det här är inget vanligt fall.
Med de oddsen vill jag inte riskera att han blir sämre.
- Det finns mer direkta metoder. - Som vad? Tortyr?
Var inte så dramatisk. ART: er kan inte utför såna här uppdrag-
- då de inte är programmerade att utföra intuitiva övertalningsmetoder.
Vi har inte såna begränsningar och borde utnyttja det.
Intuitiva övertalningsmetoder låter som ett fint ord för tortyr.
Jag behöver en förbikoppling, Zimmer.
Utskriften klar.
Jag lyckades få ner duschmunstycket, men kommer inte åt vattnet.
Man glömmer hur beroende av röststyrning man är.
Här sätter man på, stänger av och bestämmer temperatur.
Okej, tack.
- Nåt annat? - Jag tror jag klarar mig nu.
- Säkert? - Vad menar du?
Om det finns nåt annat jag kan hjälpa dig med...
Det gick fort.
Snälla, stanna hos mig.
Anderson?
Jag vill inte vara ensam.
- Vad är det? - Jag vill bara inte vara ensam.
Du kan väl stanna hos mig?
Självklart.
Hitta språket.
Ryska
En utångslucka öppnades och vi tappar atmosfär.
Vilken dörr?
- Vad var det? - I lastrummet.
Jag kommer inte in i datorsystemet.
- En öppen lucka i lastrummet. - Det borde vara isolerat från resten.
Det måste läcka in luft nånstans.
- Vad gör det? - Han går in i lastrummet.
- Det är rena självmordet! - Vad är det med dig?
Herregud, de håller på att dö!
Jag är okej. Kolla Zimmer.
Diffus cerebral syrebrist. Jag har stabiliserat syrenivån.
- Med lite vila borde han klara sig. - Hur mycket vila?
- Jag vet inte.
Några timmar, en dag. När han nu vaknar till.
Sa jag "när han nu vaknar till"?
- Förlåt, jag vet inte vad vi tänkte på. - Ni tänkte inte.
Zimmer lovade att ha alla buggar fixade till idag.
Men hans tankar gick tydligen även till primära njutningar.
- Är det mitt fel? - Jag bryr mig inte om vems felet är.
Fixa det bara.
Mitt tålamod tryter när det gäller O'Neill.
Jag också, men jag tror att han försöker säga oss nåt.
Uppdraget får inte äventyras av en brottsling med beteendestörningar.
Vi behöver svar. Nu.
Hej, Orson.
- Har du hört om nån ART som ljuger? - De är inte kapabla till det.
När jag frågade Lulu vad O'Neill hade sagt på mandarin sa hon:
"Han sa att även om vi inte alltid kan vara nära varandra"-
- "så är de tillsammans i hans tankar hela tiden."
Och?
Kan hon bara ha hittat på det?
De kan omprogrammeras så att de ger fel svar på vissa frågor.
Men de kan inte hitta på egna svar.
När jag undersökte Lulu såg jag inga tecken på sådan omprogrammering.
Tack.
Vår vän har tillbringat de senaste åren med att lära sig mandarin och ryska.
Det är inte bara ryska, Iris. Det är Tolstoj.
"Ju högre upp en man klättrar på samhällsstegen desto större nätverk."
"Krig och fred". Volym 2, bok 9.
Mamma är från östra Ukraina så jag talade ryska under uppväxten.
Hon skröt om min bildning och fick mig att citera klassisk litteratur-
-för folk på ryska.
Det är begripligt, men varför han?
Boksökning. "Krig och fred". Volym 2, bok 9.
- Varför verkar det begripligt? - Din mamma är från östra Ukraina.
Där pratar ju majoriteten ryska.
Men varför tvinga mig att memorera dem?
Vad var poängen med denna tankeakrobatik?
Vad är det? Berätta.
Du har uppenbarligen bekymmer.
Visst är det rimligt att fundera på vår existens mening?
Läs stycket.
"Ju högre upp en man klättrar på samhällstegen desto större nätverk."
"Desto större makt har han över andra människor."
"Desto tydligare blir ödet och hans handlingar oundvikliga."
Så när är det rätt tillfälle att fundera över meningen med livet?
Jag har aldrig hört talas om en invalid som spontant citerar Tolstoj.
På ryska, dessutom.
Antingen gör det dig till världens mest unika fallstudie-
- eller så är ditt psykologiska trauma bara en charad.
Jag tror på det senare.
Du måste lova att det jag säger nu kommer att stanna mellan oss.
Äntligen väljer du ett språk som jag förstår.
Och att vår kommande diskussion förs utan inslag av irritation.
Vad är det du säger?
Du talar så ålderdomligt.
Nästan alla dör av sina botemedel, inte av sina sjukdomar.
Mer litteratur.
- Inkommande post. - Kommunikationen fungerar.
Jag kommer strax.
Vi mottog er sändning. Jag vill att ni återupptar uppdraget.
Att hämta och återlämna lasten har högsta prioritet.
- Allt annat är sekundärt. - Det är exakt samma meddelande.
Det är en inspelning. Jag får det varannan timme.
- Du har väl skickat våra? - Ja!
Skicka dem igen utan kryptering. Någon måste väl svara?
Anderson? Vad är det med dig?
Jag vet inte vad det är för fel.
Du har aldrig betett dig så här irrationellt.
Sluta gråta. Sluta gråta, Emma.
Uppför dig ordentligt. Sluta gråta. Sluta!
Du är okej!
Den här köttsliga affären tog nästan död på oss allihop.
Luckan var kopplad till en timer på utsidan. Jag kunde inte veta...
Det är ditt jobb att veta det!
Låt Orson undersöka dig, Anderson. Kolla efter postpsykos eller annat.
Nu!
Jag granskade informationen som skickades härifrån under tiden.
Första året var väldokumenterat, sen blev det sämre med tiden.
Som om informationen har censurerats med avsikt.
- Skärp dig nu, Zimmer. - Vänd på spegeln.
När blev du en temperamentsfull skitstövel?
Jag har jobb att utföra. Det har även du.
Hitta litterär motsvarighet.
"Nästan alla dör av sina botemedel, inte av sina sjukdomar."
Molière. "Den inbillade sjuke", akt 3, scen 3."
Overhead av.
Alla dina biologiska värden är normala.
- Varför reagerar jag känslomässigt? - Det är inget fel på dig.
Vi ska få ut lasten. Vi förstör skeppet om nån försöker hindra oss.
Alla datorer är online.
Bli inte för uppspelt.
- Vad har du hittat? - Inget har skett av en slump.
Rymdskeppet var aldrig i stor fara.
Det placerades nära Titans atmosfär strax innan vi anlände.
- Varför? - Det är en del av O'Neills skildring.
Skildring? Han har bara muttrat en massa nonsens.
Han försöker säga oss nåt. Det här fanns bakom allt oväsen vi hörde.
Spela upp första rösten.
Lasten får inte förstöras! Jag brukar dödligt våld mot den som närmar sig.
- Identifiera rösten. - F. d. kommendörkapten på Atromitos.
Besättningen blev inte bara galen.
Det uppstod bråk om lasten som ledde till fraktioner.
- Över pengar, antar jag. - Lasten är nog inte det vi tror.
Och du? Har du märkt nåt ovanligt med dig?
Du har det, eller hur?
Visa korridoren akterut. Växla till ultraviolett ljus.
Det är inte bara klotter. Det är kemi.
En vattenbaserad förening som reagerar med en okänd substans.
Visa hallen framåt.
Symboliken visar vatten.
Visa styrbord sida i lastrummet.
Det var här O'Neill befann sig direkt efter rymningen.
När jag rörde mig flyttade han inte geväret i min riktning.
Han siktade inte på mig utan på panelen bakom.
Det är panelen till vattenfiltreringssystemet.
Föreningen reagerar negativt med vatten.
- Och luckan som öppnades? - Det var där lasten kastades överbord.
- Inget av detta hjälper oss hitta den. - Hur är det med lasten i sig?
- Tänk om den är farlig för människor? - Först måste vi hitta den.
Allt vi har är kryptiska meddelanden från en galen underlägsen.
Jag låtsas att du inte kallade honom "underlägsen".
Det är hans fel att vi är här.
Utan såna som honom hade vi inte ens existerat.
Fokusera på uppdraget.
Kluriga meddelanden.
Var det för krångligt att bara berätta om det för oss?
Vad hände med föreningen?
Teleios betyder "perfekt" på grekiska.
Ja, det stämmer.
Döpt efter dess besättning med felfria människor.
- Vi namngav inte skeppet. - Ni protesterade väl inte heller?
Du har bevisat ditt språkliga sinne. Vad är syftet med det?
Du kanske missade citatet från Tolstoj.
"Ju högre upp på samhällsstegen en man står desto större..."
"Desto större nätverk. Ju mer makt han har"-
- "desto tydligare blir hans öde och oundvikliga handlingar."
Vad tror du att vårt öde är?
Att förgöra imperfekta människor som jag.
Vad händer med föreningen?
Berätta!
- Vad har hänt med din hand, Duncan? - Inget.
Jag tänkte...
Jag minns inte vad jag skulle säga.
Om den hade släppts ut skulle lasten ha hamnat i Titans atmosfär.
Containern klarar återinträde och landning.
- Hur hittar vi den? - Som att leta efter nål i en höstack.
Isvulkanen startade en kedjereaktion.
Om några dagar kommer vi inte att kunna se Titans yta.
Det är vårt enda trumfkort. Annars får vi inte ut nåt ur honom.
- Det blir ju ingen skillnad från nu. - Han har berättat en hel del.
Gör det.
- Bryr sig nån om vad jag tycker? - Vad tycker du, Duncan?
Inga permanenta skador.
Du har visst utnyttjat det faktum att Zimmer har lagat röstaktiveringen.
Jag har bara en fråga och jag behöver ett ärligt svar.
Var är lasten?
Sätt dig där borta, Lulu.
Sträck upp vänster arm.
Sista chansen att ge ett svar.
AH-320-enheterna är välgjorda.
Endoskelett av titan. Väldigt naturtroget.
- Vi kan inte. - Varför inte?
- Vårt uppdrag. Vi måste... - Skit i uppdraget!
Hur kan du säga så?
När gjorde du senast nånting bara för att du ville göra det?
Du förväntas alltid göra saker. Så är det för oss alla.
Vi är de utvalda, men det enda som verkar fattas oss är val.
Vi har förpliktelser.
Vem påstår det?
Varför vill du ha mig? Jag kan inte ens kontrollera mina känslor.
Inte jag heller.
Linden hade rätt.
Jag borde inte ha begått de misstagen. Det hade aldrig hänt förr.
Jag är distraherad.
Jag försöker kontrollera uppgifterna och utföra mitt jobb-
- men det enda jag kan tänka på och det enda som betyder något...
...är du.
Men varför?
- Jag är helt förvirrad. - Nej.
Jag ser dig för första gången.
Och du är det vackraste jag någonsin har sett.
Jag sa inte att du fick resa dig.
På AH-320-modellen är de vitala funktionerna skyddade.
Men deras akilleshäl sitter precis...
...här.
Men det visste du väl redan?
Eftersom du har ändrat lite på den.
Det finns ännu en mjuk instrumentpanel...
...precis under kraniet.
Sluta!
Han talar.
Sluta.
Spårningskoderna.
Spårningskoderna!
Du ya 713.
Delta, Beta.
87.
Där ser du. Det var väl inte så svårt?
Det hade inte behövt gå så här långt.
Vad är det ämnet gör?
Jag har berättat allt ni behöver veta.
- Du såg hur det kan gå. - Okej, jag förklarar allt.
Låt mig bara få laga henne.
Det finns verktyg i lastrummet. Snälla?
Rapportera till kommandobryggan, Zimmer. Rapportera, Zimmer!
Öppna dörren, för helvete!
Vad sysslar du med? Din stridslystne skit.
- Dra åt helvete! - Sluta, båda två.
Lugna ner dig.
Kommendörkapten...
Vi har jobb att utföra.
Spårar rektangulärt objekt bestående av A.S.T.M.A. A-58-legering.
Det finns ett metallobjekt vid koordinaterna han gav oss.
För mycket metangas för att kunna se.
Kan vi se dimensionerna? Jag vill försäkra mig om att det är äkta.
Jag tror inte att han ljuger efter det vi gjorde.
Vi har bara ett kort ögonblick på oss.
Zimmer följer med mig till landningskapseln på Titan.
Orson stannar här med Anderson och Duncan.
Prata först.
Ibland kan bara hemska misstag begås av lika hemska beslut.
Jag försökte glömma allt i ett år.
Jag slungade ut kropparna och lasten.
Jag raderade alla minnen av händelsen på skeppet, inklusive Lulus.
Men hur mycket jag än försökte kunde jag inte radera mina egna minnen.
Det är den mänskliga hjärnans förbannelse.
Så jag provade nåt annat.
Jag tog det till mig.
Jag föreställde mig död och slakt om och om igen.
I allt jag läste om såg jag korta minnesbilder av vad som hänt mig.
Jag var ensam och insåg min koppling till den mänskliga upplevelsen.
Men det förklarade inte all information och skeppets loggbok.
Bevisen var tvungna att försvinna.
Inget är svart eller vitt, bara abstraktioner.
Endast slumpmässig osäkerhet och smärtsamma val.
Det enda som fanns kvar för mig var att berätta historien med egna ord.
Vi hade utfört uppdraget.
Ämnet hade fångats in och vi hade 24 timmar till hemflygningen.
Spriten flödade.
Han håller på att kvävas.
Det fantastiska ämnet som skulle laga atmosfären...
En mikroskopisk bit fastnade på någons handske och gick ut i vattnet.
En enda spor gjorde vattnet dödligt.
Vad tror du en hel hög av det gör med jordens vattenförsörjning?
Fick Glen Crest veta vad ämnet orsakade?
Det är den bästa biten.
Vi trodde att vi var så gott som döda. Inget vatten -inget liv.
Vi kontaktade jorden och berättade att ämnet inte är vad vi trodde.
Men tänka sig, han berättar att det finns ett filtreringssystem på skeppet-
-som ska få bort ämnet.
Ägaren och patentinnehavaren är förstås Glen Crest.
Två grupper bildades.
Jag sa inget. De som ville hindra lasten från att nå jorden slaktades-
- av dem som inte kunde tänka sig att vägra chefens order.
Vi hatar skurkar, men respekterar dem ändå.
- Man har ingen respekt för ynkryggar. - Men du var den ende som överlevde.
Trodde du det när du studerade våra bakgrunder?
Nej, det gjorde jag faktiskt inte.
Det var så jag överlevde.
Att döda dem var enkelt. De hade inte en aning.
Ämnet är inget botemedel.
De hade redan botemedlet. De var ute efter sjukdomen.
Det här är samma skitstövlar som skapade era perfekta GC-människor.
Inkommande meddelande.
Det här blir nog sista gången ni hör från mig.
Vid det här laget kanske ni erfar känslor som ni aldrig har känt förut.
Rädsla, oro, ilska...
...glömska.
Känslor som ni egentligen inte ska känna.
Glen Crest lade in en privat kod...
...i GC-människors dna.
Ett fingeravtryck.
Det skulle vara helt neutralt, ett slags spårningskod.
Men det håller på att mutera.
Och det håller på att orsaka oåterkalleliga neurologiska problem.
GC-människor har aldrig haft känslor och vet inte hur man kontrollerar dem.
Därför går det snabbt utför.
Jorden står i brand. Människor jagas och töms på sitt blod.
För att hålla GC-människor temporärt stabila.
Inom kort...
...kommer ni alla att bli galna. Jag är ledsen.
Jag är hemskt ledsen.
Vi har symtomen.
Linden är impulsiv, Chris har sexuella begär.
Och jag klarar inte att koncentrera mig och den där...
...är ett jäkla nervöst vrak.
O'Neills blodgupp är O negativ och passar oss alla.
Vi måste ersätta lite av vårt blod med hans-
- och hoppas att de har hittat botemedel tills vi kommer tillbaka.
- Hur mycket blod? - En liter åt oss var.
- Då dör han ju! - Han kommer inte att känna nåt.
Inga beslut förrän Linden och Zimmer är här.
Ju längre vi väntar desto värre blir vi.
Risken ökar att vi blir lika ologiska som den förra besättningen.
Hur länge dröjer det innan de kommer tillbaka?
- Om allt går som det ska -16 timmar. - O'Neill är en mördare.
Oavsett dna så har jag högsta befäl.
Vi väntar.
Du bestämmer.
- Lägg tillbaka den. - Vi fortsätter att degenerera.
Ju längre du väntar desto sämre blir vi.
Meditera, spring på löpbandet, onanera, jag bryr mig inte.
Ta dig bara samman.
Du är helt galen.
Tänker du bara stå där i 16 timmar?
Om jag måste.
- Sluta! - Vill du dö här?
- Kom igen, din jävel! - Sluta!
- Lasten är säkrad. - Vi har större problem nu.
Omständigheterna gör att vi inte kan tänka klart.
Vi kan alla bli mottagliga för såna fel som Zimmer har begått.
Därför behöver vi O'Neills blod.
Nordham sa att vanliga människor tappades på blod.
Alltså fungerar GC-människor. Det är bara känslouttrycket som har ändrats.
Vad spelar det för roll? Vi klarar inte att prestera på samma nivå.
Tänk om ämnet är dödligt som O'Neill påstår?
- Hur kan vi då lita på Glen? - Vi ska utföra uppdraget, Zimmer.
Vi har inget annat val. Endast framgång gäller.
Definiera framgång.
Ni tycker att jag är ett monster, men jag har inga baktankar.
Jag försäkrar att mitt enda mål är teamets säkerhet och välmående.
Anderson, upprepa protokollet för den här situationen.
"När det gäller beslut som kan resultera i en annan persons död"-
- "måste majoritet råda."
Vilka röster för att vi tömmer O'Neill på blod?
Vilka röster emot?
Zimmers omdöme har grumlats av en vagina.
Det är bättre än att ha ett sadistiskt omdöme.
Antingen dör O'Neill eller så blir vi galna och dör.
- En mot fem. Det är enkel matematik. - Hur röstar du, Duncan?
- Gör det. - Äntligen!
Duncan följer med Orson ifall O'Neill kämpar emot.
- Kommer jag att dö? - Ja.
- Berätta åtminstone varför. - Spelar det nån roll?
Vi fick en kod inprogrammerad i vårt dna som har muterat.
- Ditt blod är vår enda chans. - Ni är visst mänskliga, trots allt.
Att skapa oss var det enda er sort gjorde rätt.
Men även det färgades av girighet.
Jag klarar det själv nu.
Jag litar inte på Orson.
- Det vore rena självmordet. - Jag vet vad jag såg.
- Visst, dra era egna slutsatser. - Vad var det du såg?
- Hon tror att Orson tänker döda oss. - Han hade skrivit ner det.
Jag såg det i rummet där han undersökte mig.
Det stod: "När vi är redo för attack måste vi verka oförmögna."
"När vi använder våra styrkor måste vi verka inaktiva."
"Fienden måste tro att vi är långt borta."
"Och när vi är långt borta måste fienden tro att vi finns nära."
Ett citat av Sun Zi i "Krigskonsten".
Det du såg var en översättning av något som O'Neill sa... till Lulu.
Det var inte han som dödade besättningen.
Det var hon.
Helvete! Kom.
Här inne är hon lika stark som oss.
Det går inte att ändra aggressions- hämmaren hos AH-320 så lätt.
- Uppenbarligen går det ju, din idiot. - Vi har inte tid att bråka.
Sätt gevären på maxnivå. Det är det enda som kan skada Lulu.
Ni två vaktar korridoren.
Hon bär O'Neill vilket är till fördel för oss. När kvicknar han till?
Snart. Hon tog med sig stimulanspaket.
- Vad är hennes nästa steg? - Att döda oss allihop.
Chris.
Jag vill att du ska veta att vad som än händer...
Jag vill att du ska veta att jag älskar dig.
Anderson...
Jag går in. Täck mig.
Varning. Strömavbrott i sektion 2, 4, 7 och 10.
Tänk efter, hon dödar dig om du ger dig på henne själv.
- Det struntar jag i. - Ingen idé att försöka hindra honom.
Det är bättre om vi utnyttjar hans impulsivitet för att avleda.
Kom fram och visa dig. Jag vet att du är här.
Smart tjej.
Varning. Brand upptäckt i sektion 7.
Huvudsprinkler aktiverad.
- Vi behöver ditt blod så du överlever. - Låt mig få träffa henne.
Din krigande robot eller din mekaniska älskarinna?
Till och med jag underskattade ditt fördärv.
Jag gav henne krigschipet men hon är inte min älskarinna.
Ursäkta mig. Knulleksak.
- Är du redo? - Jag har inte ändrat hennes fysik.
Och det ska vi tro på?
Det spelar ju ingen roll nu.
Ibland kan hemska misstag bara begås av lika hemska beslut.
- Vad pratar du om? - Det var nåt som nån sa till mig.
Nu gör vi det.
Det ska ju inte sluta så här.
GC-processens första generation hade 97 % chans att klara sig.
Jag tillhör de resterande tre procenten.
Mitt IQ låg på rätt nivå.
Men mitt ojämna humör placerade mig bland "misslyckade exemplar".
Jag var extremt känslosam och avskrevs som ett hopplöst fall.
Jag lärde mig att kontrollera mitt "oönskade" beteende.
Därför har inte dna-mutationen påverkat mig lika mycket.
Varför dödade du mig inte?
Du sa att du inte hade ändrat Lulus fysik.
Jag vet inte om hon går att laga.
Hon gav sig själv sexuella karaktärsdrag. Varför?
Så vi kunde komma närmare varann.
Hon ljög när jag frågade vad du hade sagt till henne.
Programmerade du henne till att ljuga?
- Hur är det ens möjligt? - Bara hon kan svara på det.
Ta henne till Teleios och åk tillbaka till jorden. Det är er bästa chans.
- Och du? - Jag stannar.
När jag var ung dödade jag nästan en människa i ren ilska.
Personen hade inte ens gjort nåt allvarligt fel.
Jag kunde bara inte kontrollera min ilska.
Jag kanske verkar okej nu, men du är inte säker med mig.
Berätta din historia.
- Berätta för alla vad som hände här. - Vad är det för ställe jag kommer till?
Gör det du är bäst på.
Överlev.
- Ta kurs mot jorden. - Kurs uträknad.
Anländer slutmålet om 2 år och 339 dagar.
Fortsätt.
- Ta ut kurs mot Titans yta. - Kurs uträknad.
Maxhastighet.
Snabb landning orsakar skador på skrov och skepp förstörs vid nedslag.
- Kringgå säkerhetsprotokoll. - Tillstånd krävs.
Tillstånd beviljas.
Våra styrkor och svagheter är blott tankekonstruktioner.
Begränsningar existerar bara i våra sinnen.
Ödet existerar inte, endast det vi kan bevisa.
Översättning, Karin Hagman www. ordiovision. com