Želim kući, Kler. Dopusti mi da se vratim.
Molim te. - Odlazi, samo idi.
Ne govori mi da se tata neće vratiti. Ne spominji mi to.
Kevine, čekaj. Kevine!
Kler, volim te kao rođenu sestru...
Ali, moraš da potpišeš te papire za razvod i kreneš dalje.
Prošlo je već devet meseci. Zar se još predomišljaš?
Idem na večeru. - Sa Geretom! Koja si ti glupača!
Kevin ima rođendan.
Stvarno, ponekad mislim da si protiv nas.
Ko je to "mi"? Ti i ja? Ili ti i on? Mislila sam da je to gotovo.
On je otac mog deteta. - Vara te sa sekretaricom čim uđe u kancelariju.
Dao je novo značenje "Prevarama iz San Franciska". - Nije mi to smešno.
Rekao je da mu miriše na čokoladne kolačiće.
Zbogom. - Želela sam malo da ti olakšam. - Nisi trebala!
Je li ti jasno? Zato što mi je već urezano u mozak!
Zauvek!
I samo da znaš, on više ne odlazi u San Francisko.
Prestani to da mi nabijaš na nos, nije pošteno.
Poželi nešto! - Srećan rođendan!
Ti si je napravila? - Naravno! - Hajdemo, želim da nešto vidite.
Može? - Ja ću ti pomoći. - 1, 2, 3!
Zaboga, tata!
Super moćna konzola za igrice, sa tekućim hlađenjem!
Ti si je sastavio! - Tri nedelje posla, a ima i trostruki procesor.
Baš ti hvala. - Bacimo se na tortu.
Šta planirate za Praznik rada? - Ne znam, zašto pitaš?
Mislio sam da odemo na kampovanje, kao nekad.
I mama, isto? - Naravno, tako sam i mislio.
Bilo bi zabavno. Mi ćemo pecati ribe, a mama može da kuva.
Da, baš mi to zvuči zabavno. - Molim te? - Gledaj, sav si umazan...
Idi da se opereš. - OK.
Šta kažeš na to?
Kad si mislio da krenemo? - Čim se vratim sa puta, u četvrtak.
Poslovni put? - Da, čim se vratim, idemo na tri dana. - Kuda?
U kolibu koju smo nekad posećivali na Memot Lejksu. - Super!
Ne, pitala sam te gde poslovno putuješ.
Da pogodim... u San Francisko?
Idem zbog posla, nije to što misliš. - Ona još tamo radi? - Kler, nebitno je.
Ti dobro znaš da je bitno. - Mama...
Ideš ili ne? - Pa, ove nedelje... Počinje škola.
Pođite samo vas dvojica.
Biće vam super. - OK.
Dušo, moramo da krenemo!
Kevine!
Mama, vrata su pokvarena.
Mama, zaboravi. Ne želim da idem još jednom kod doktora.
Neće nam reći ništa novo. - Najbolji je specijalista u Valeju! OK? Idemo.
Ja ću da podignem vrata, a ti povuci uže. - OK.
Spremna si, mama?
Povuci ga, preteško mi je!
Povuci ga, dušo! - Ja ću.
Mogu ovo da vam popravim, ako želite.
A vi ste... - Moj rođak. - Pozdrav, gospodine Sendborn. - Ja sam Noa.
U poseti sam kod ujaka. - Ja sam Kler.
Pomaže mi dok čekam transportaciju kosti. - OK. - Transplantacija, stari.
Dobar je u popravkama. - Mogao bih to da vam pogledam.
Ćao, kako si? Ja sam Noa. - Ja sam Kevin.
Ne znam u čemu je problem, možda je prenos...
Ma ne, u pitanju je spojnica. Kupićemo drugu u radnji.
Hoćeš li sa mnom? Idemo. - Pa, u stvari...
Krenuli smo negde, ali sad ionako kasnimo, pa... Mama?
Dobro, idite. - Super.
Bilo mi je drago. - I meni.
Hoćeš li biti dobro? - Naravno, pa vidi me samo. - Dobro.
Roditelji su mu umrli prošle godine, ja sam mu sad jedina porodica.
Izgleda da je dobar momak. - Baš jeste.
Želite li malo kafe?
Da, naravno. - Hajdemo.
Celo to vreme je zezala spojnica.
Koliko imaš godina? - Uskoro ću da napunim 20.
Nisi odavde. - Ne, iz San Bernardina sam.
Mom ujaku je trebala ispomoć, a meni promena,
pa sam ovde krenuo u školu.
Misliš, na koledž? - Pa, imao sam tu neku nezgodu.
Malo sam zapeo. Krenuo sam u Monro Haj.
Tamo i ja idem, a moja mama predaje.
Baš je super imati mamu učiteljicu. - Ona i jeste super... kao mama.
Dobro, imamo sve. - Idemo? - Da.
Izvolite, gospodine. - Hvala ti.
Možeš li ti ovo da obaviš? - Zašto?
Gledaj, ono je Ali Keler. Najlepša devojka u školi.
Ne znam šta bih joj rekao. Možeš li ti...
Ne, ne. Žalim, ali mislim da te je već videla.
Priđi joj i popričajte. - Šta da joj kažem?
Pitaj je... "Koliko ovo košta"? Hajde.
Baš smešno, OK.
Hajde! - Baš ti hvala.
Ćao. - Ćao, Kevine. - Ali, nisam znao da radiš ovde.
Tata je sredio posao meni i bratu, da malo zaradimo.
Moglo je i gore, da nemaš brata, radila bi puno radno vreme.
Noa Sandborn. - Ali, drago mi je. - I meni.
Kevinov sam prijatelj. Idem malo da razgledam. - Dobro.
Pa, kako si? - Odlično. A ti? - U stvari...
Vidi njega. - Koga ja to vidim?!
Stani malo! - OK.
Džejsone! - Šta je ovo?
Je li ti to torbica za kurac?
Prestanite, gubite se napolje. - Ma, daj...
Ozbljno, izlazite napolje! - Dobro onda. Drži se, pederko. Čuvaj se pića.
Noa, hoćemo li da krenemo? Ali, koliko to košta?
Tako, sređeno je. - Jesi li žedan?
Da. - Hvala ti za popravak vrata. I u njegovo ime.
Neki klinac u radnji ga je gnjavio.
Džejson Zimer?
Skejter, crvene kose, večno glupave face?
To je taj. Zašto ga je nazvao pederko?
Bila je nezgoda u dvorištu škole, pre dve godine...
ubola ga je pčela, vrat mu je naotekao i...
uspaničario se i izgubio kontrolu.
Klinci znaju da budu zli, naročito Džejson.
Nemoj mu reći da sam ti ovo rekla, bilo bi mu neprijatno.
Možete mi verovati.
Pa, sve je sređeno.
Baš je uzbudljivo, ovo je ključan trenutak.
Radi!
Hvala ti.
Nema veze, samo stavi ovde.
Ovo ovde je alternator. Znaš li čemu služi?
Puni bateriju. Ja ću jedan deo, a ti možeš drugi, važi?
Koliko dugo će ti ujak biti u bolnici?
Ne znam, zavisi kako će da podnese transplantaciju.
Pa, dok ne ozdravi, možeš doći ovde da jedeš kad god želiš.
Ne želim da jedeš sam, stvarno. - Hvala, ali ne želim da smetam. - Ja želim.
Naročito ako napravi guakamole. - Ti nemaš pravo glasa.
Ko kaže?
U tom slučaju, mogu li kod vas i na časove književnosti?
Nemoj ni u ludilu. Zovu je "drobilica". - Stvarno me tako zovu?! - Da!
Znate šta? Počistite te tanjire.
Čudan mali. - Zašto?
Nisam baš sigurna. - Ne trudi se toliko.
Znači, zanima ga književnost?
I klasici. U San Bernardinu smo proučavali Absea. Mogu li pomoći?
Naravno, daj mi to.
Znaš, predajem Homera sledeći semestar. - Stvarno, on mi je omiljen?!
Zezaš se, zar ne? - Ne reci to dvaput.
Druže, morao bi da pročitaš Ilijadu.
Ahil je stvarno opak tip, nestabilan, prepun ponosa...
preopterećen emocijama. Znaš li kako je zvao Agamemnona?
Koga? - "Jadan izgovor od kralja".
Pravo u lice.
Ubio je tog lika, Hektora. Umesto da se sakrije...
Vukao mu je mrtvo telo, da ga svi vide. - Tačno! Stajao je iza svojih dela.
Dobrih ili loših! - Da, bili su podjednaki.
Imaš li ti pojma o čemu to pričaju? - Nemam.
Homer je bio genije, čoveče.
Kao i Šakspir, Bajron, Cepelin, Dilan...
Pesnici. - Pesnici.
Pesnici. Pesnici.
Vraćam ga u subotu popodne! - Ćao, mama. Volim te.
Ćao, Noa! Uđi.
Znaš, Kevin je baš otišao. - U stvari, imam nešto za vas.
Bože, ovo je... Prvo izdanje?
Ne mogu to da uzmem, vredi pravo bogatstvo! - To je sa garažne rasprodaje.
Šta je nekom smeće...
Ne mogu... Stvarno, Noa, ovo je... - Molim vas. - Cenim to...
Ovde sam skoro svake večeri, to mi jako puno znači.
Hvala ti.
Jesu li to vaše? - Nisu.
Bio je to poklon od Viki. - Super.
Zašto? - To su cipele za one koji pokušavaju da budu seksi.
Vama to ne treba.
Izvinite, nisam trebao... - Ne, u redu je.
Gde si? - Uskoro stižem!
Požuri. - Ne mogu ja ovo.
Nisam bila na sastanku 18 godina. Ne znam više šta da radim.
Tri stvari: prvo, moraš puno da se smeješ. Drugo, skini svoj prsten.
I treće, popuši mu. - Molim? - Samo ti dođi, brzo.
U blizini njegovog auta smrad je bio sve jači.
Dođem do njega, on otvara prozor. Gledam, a na drugom sedištu...
Mrtav pas.
Nije valjda?!
Itan mi reče da predaješ? Engleski, zar ne? - Klasike. - Opa!
Šta to treba da znači? - Bila je to neka vrsta komplimenta.
Opa, ona predaje klasike.
Lepo je to.
Mislim, ne znam kakve koristi klinci imaju danas od učenja... klasika.
Bez uvrede. - Nije to uvreda.
Ja sam zamenica upravnika. Želim samo da se ta deca zaposle.
Da naručimo? - Baš sam glupa, ja samo želim da ih obrazujem.
Nemam ništa protiv obrazovanja, ali na kraju ih ipak moramo zaposliti.
Praktične veštine, u tome leži novac.
Novac, znači tu smo.
Itane, kako je tvoja mama? - Ima kamen u bubregu.
Kamen, to je ozbiljno, zar ne? - Ma ne, bolje joj je...
Znate, novac je u redu, osim ako nije motivisan pohlepom.
Malo si nezgodna kad ti se stane na žulj. - Mislim da je prestala kiša.
Nezgodna? Tako zoveš ženu sa vlastitim mišljenjem?
Samo ako se ne slaže sa mojim.
Bilo mi je drago.
JK Rouling. - Izvini? - Milionerka, sa magistraturom iz klasične književnosti.
Baš je zabavna, samo je morate poznavati.
Halo?
Hteo sam da odledim pile u mikrotalasnoj...
Misliš li da radim kako treba?
Ne, tako se to ne radi.
Molim te... dođi da mi pomogneš.
Dobro.
Može? - Da.
Vidimo se. Dobro.
Baš mi je neprijatno.
Šta je?
Pa, izgledaš divno.
Znaš li to?
Ne, ja... - Fenomenalno.
Tako slatka... Prirodna, seksi...
Tako seksi...
Noa...
Poljubi me, Kler... - Ne mogu...
Samo jednom...
Morala bih da pođem...
U noći... poput ove...
Vidiš...
Ne mogu da uradim ovo.
Noa... - Želim da te vidim.
Ovo ne bi trebalo da se događa.
Ovo je pogrešno...
Nije pogrešno... OK?
Čekaj... - Nije pogrešno... - Da, Bože...
Noa, preklinjem te...
Prestani...
Nema osude...
Samo smo mi ovde...
Želim da te volim...
Dopusti mi da te volim, Kler...
Savršena si...
u svakom smislu.
Kuda si pošla? - Kući.
Moram kući. - Ne moraš, Kevin neće doći do popodne.
Popij kafu. - Ne mogu, ovo je bilo... - Bilo je divno.
Ako se predomišljaš, to je normalno. - Ovo nije normalno.
Ništa od ovog nije normalno. Gde mi je kaput?
Možeš li bar malo da pričekaš? - Gledaj, Noa...
Ne želim da misliš da je ovo tvoja krivica.
Ja sam odrasla, trebala sam... - Prestani.
Ništa loše nismo uradili, bez obzira šta ti kažeš. Nismo pogrešili!
Nisam bila prisebna, bila sam povređena, a ti si tako...
drag... To mi laska... - Ne... - Ali ja... - Bilo je više od toga.
Prokletstvo!
Noa, gledaj...
Nije bilo ništa više, bila sam ranjiva i...
Kako to možeš da kažeš, pa bilo je savršeno!? - Zato što je istina.
S vremenom ćeš da shvatiš to.
Samo odlazi.
Jesi li dobro? - Odlazi.
Mama, ulovili smo sedam pastrmki! - Bravo! - Bilo je to baš... uzbudljivo!
Mama, može li tata da ostane na večeri? Molim te? Tata?
Molim te? - Naravno.
Bio je neki video na Youtube, o tipu koji živi sam u planinama...
Svu hranu sprema na lopati. - Niste valjda!?
Jesmo, zamotali smo sve u foliju, ali... - I jeli ste sa lopate?
Da, pa nije bila prljava. - Bio je to super obrok.
Ukusan. - Najbolji obrok koji sam ikad pojeo.
Baš ti hvala! - Bez uvrede, mama. Nisam tako mislio.
Ovo je bilo odlično.
Ja ću. - Želiš li kafu? - Može, naravno.
Ćao druže, kako je bilo na izletu? - Tata, ovo je Noa, pričao sam ti o njemu.
Drago mi je. - Kao da te već poznajem, toliko je pričao o tebi.
I o alternatoru koji ste stavljali u kamionet.
Pa, i Kevin je pomogao. - Stvarno?
Da, baš je kul. Nisam ni znao da se to može.
Zato služe prijatelji. - Ćao, gospođo Piters...
Ćao, Noa. - Izgledate savršeno.
Jeste li im rekli šta se desilo preko vikenda? - Šta se desilo?
Bila je oluja. Kod vas toga nije bilo? - Ne, bilo je super vreme na jezeru.
E pa, ovde je bilo prilično vlažno. - Vau.
Sutra je važan dan, prvi dan škole. Već je kasno. - Tek je 20:30.
Ne, i ja moram da idem, sutra je važan dan. Pođimo zajedno, gospodine Piters.
Hvala ti, ostaću još malo. - Ispratiću te ja, Noa.
Hajdemo, hoćeš li kolačić usput?
Volim kolačiće tvoje mame. - Odlični su, zar ne?
Bilo mi je drago. - I meni, prijatelju.
Divan momak.
Moramo da odlučimo šta ćemo, Geret.
Kako to misliš?
Pa, trenutno smo u ćorsokaku, vreme je da krenemo dalje.
Ne viđam je više. - Nema veze...
Ionako uvek mislim da si sa njom, a ne želim tako da živim.
Ni ti ne treba tako da živiš. - Ne radi se tu o njoj, već o nama.
Bili smo izmoreni. Prezauzeti.
Ne kažem da sam ispravno postupio. Nisam, bio sam glup.
Pametni ljudi čine gluposti, prave greške.
Jesi li ikad pogrešila?
Ne odbacuj naš brak jer sam ja pogrešio.
Ne odustaj još od nas. Uzmi malo vremena.
Dobro.
Hajdemo.
Dobrodošli u novu školsku godinu.
Ove godine učićemo o Homerovoj "Ilijadi".
Gospođo Piters... - Upravniče Voren, divnog li iznenađenja.
Dobra vest, odobrio sam da Noa Sendborn pohađa vašu nastavu.
Nema čoveka ili žene, plašljivca ili junaka...
Koji mogu izbeći svoju sudbinu.
To je Ahil rekao, zar ne?
Pričekaj, Ed!
Samo malo.
Ovo je predavanje za drugu godinu, a Noa je ipak stariji...
Zbunila si me.
U svom zahtevu si navela da bi to bilo dobro za nastavu.
Ovo je tvoj mail.
Tačno, hvala ti. - Želim ti uspešnu godinu.
Prestani da me pratiš.
Ne pratim te, Kler. Živim u tvom komšiluku.
Kevine!
Molim? - Jesi li ti slao mail sa mog računara upravniku Vorenu?
Ne, zašto?
Pa, neko jeste.
Izgleda da si hakovana.
Trebala bi da promeniš lozinku.
Rado ću ti pomoći, ako želiš. - Ne, hvala.
Jesi li spreman da krenemo? - Jesam.
Kevine. Noa, izvini nas na minut, molim te?!
Možeš napolju da ga pričekaš.
Odmah ću doći. - Dobro.
Mama, to je bilo nepristojno. Zašto to radiš?
Previše je kod nas. - Malo si mi čudna.
Doći će nam na večeru. - Ne, tvoj otac nam dolazi na večeru.
Zašto ne i on? - Želim da smo samo nas troje. OK?
Dobro, vidimo se.
Moj ujak je bio poručnik u Koreji, pa postao vodnik u Vijetnamu.
Pravi lik.
Sad leži u Valej Memorijalu, nada se da će mu transplantacija uspeti.
Pridrži mi ovo?
Tvoj tata sad malo češće dolazi. - Da, valjda.
Kao da će večera i kampovanje da sakriju činjenicu da te je zanemario.
Baš predvidivo, sredovečan tip koji oseća da vreme ide...
penzija na putu, a kosa ga napušta...
kurac mu više ne stoji, a hteo bi ponovo da bude živ...
da oseti snagu, kao dok je bio naših godina.
Dakle, naleti na mlađu žensku i bum! Sve ispočetka.
Nanišani.
Zamalo. - Ali bolje, zar ne? - Da, zamenimo se.
Tad se javi krivica, jer je praktično napustio svoje prvo dete.
Pokušava da ga potkupi.
Stvarima kao... kompijuter.
Pratiš me?
Šta ima novo u školi?
Sve po starom. - Pričaj mu o nastavi iz računarstva.
Uči da programira svoje programe. Kakav otac, takav sin.
To je super, mogli bi nešto da napravimo zajedno.
Odustao sam. - Šta? - Odustao sam, bilo mi je dosadno.
Krenuo sam na boks. - Boks? Pa, ti ni voliš boks.
Otkud znaš?
Otkud ti to znaš? Kao da uopšte znaš šta ja volim ili ne.
Jesam li nešto propustio? - Da! Propuštaš već devet meseci, tata!
Ne možeš samo da se vratiš nazad, kao da ništa nije bilo!
Dosta je... život ide dalje... - Ne, mama, mora da me sasluša.
Život ide dalje, tata.
Znaš šta, mama? Imam domaći. - Čekaj, bar završi večeru!
Pusti ga, treba mu malo prostora.
Tako, tako.
Kako je bilo na večeri sa tatom?
Odmorimo malo, može? - Ne, samo nastavi.
Hajde, pričaj mi o večeri.
Bio sam kreten, OK? Sad mi je baš teško zbog toga.
Ne, to je dobro. Sad on zna da si svestan njegovih sranja.
Sad se samo nadaj da mu tvoja mama ne popusti.
Ne dopusti da mu bude samo za zabavu.
Kako? - Pa znaš... kad te neko koristi samo povremeno.
Hajde.
Kad te neko koristi samo povremeno?
Unesi se telom, tako je. Prati se.
Smiri se! Polako, polako!
Kevine. Momče. Kev!
Šta da radim, šta?
Prokletstvo!
Gde li je?
Sranje.
Kev, imam je! Šta da radim?
Bože, gde da je zabijem?
U nogu!
Deluje li?
Jesi li dobro?
Nećeš mi danas umreti.
Diži se.
Geret je malo pojačao napad.
Otkud znaš da je od njega?
Pročitala si poruku za mene? - Ko, zar ja?
Molim te, daj mi još jednu priliku.
Šta, pa bila je tanka koverta!
Samo mi reci da nećeš.
Premišljam se. - Ne!
Reci mu neka uzme svoje kolačiće i zabije ih u dupe.
Znaš šta? Dosta je viceva o kolačićima.
Svi smo uradili nešto zbog čega samo zažalili.
Možda bi trebala da se brineš za sebe, za promenu.
Zabavnije je brinuti za tebe.
Neka malo pati, samo malo. - Ćao. - Ćao!
Jesam li nazvala u pogrešno vreme? - Ma nisi, nikad.
Divno je, Geret. - Šta? - Cveće!
Cveće? Kakvo cveće?
Kler? Halo?
Znaš šta, nazvaću te kasnije.
Moramo da razgovaramo.
Nemam vremena, fizički se obrazujem.
To ti zvuči poznato, zar ne? - Noa.
A cveće, šta to umišljaš?
To je bilo za pomirenje. - Znaš li kako to izgleda?
Učenik koji šalje cveće profesorici? - Pa, zato se nisam ni potpisao.
I hakovao si mi mail?
Rekla si da mogu na tvoju nastavu. - A ono sa Kevinom...?!
Svađaš ga sa ocem! - Ne možeš mene da okriviš...
Zbog problema sa tvojim mužem varalicom. - Prestani!
Uzgred, nema na čemu. Jer sam ti spasio sina.
Hvala ti. Noa, u pravu si, trebala sam da ti zahvalim.
Sve je OK, Kler? - Da, Majk. U redu je, hvala ti.
Gledaj, treba da krenemo ispočetka, OK? Možemo li to da uradimo, molim te?
Da, ja mogu, ako i ti možeš.
Dogovoreno?
Možeš da mi veruješ, Kler. OK?
Važi.
Ali, ćao. - Ćao, Kevine.
Treba ti nešto? - Da, treba mi par šarafa sa maticama i podloškama.
Zračni filter za Silverado G71... I da ideš sa mnom u bioskop.
Okupirana sam poslom, a sad je i škola počela.
Dobro, vidimo se.
Ali, sutra sam slobodna. - Ja isto.
Bilo bi to super.
Baš, vrlo vrlo... - Super?
Da. OK, vidimo se onda. - OK. Kul.
Zaboga. - Glupan. - Da, glupan.
Nisam još spremna. - Šta?
Imaš nekog drugog? - Ne, ali...
Bili smo razdvojeni. - Ne, nemoj... - Nije bilo važno... - Ne želim da znam.
Shvatila sam koliko sam bila izgubljena. - I ja isto, Kler, mi...
Slušaj, moramo krenuti iznova. - OK.
Ali, dok mi se glava ne privikne...
Neću opet da uletim u to... Želim da budeš svestan toga.
Dobro, u redu.
Tako je pošteno.
Nema tu garancije, shvatam.
OK.
Mislim da sam previše popio, mogu li da spavam na kauču?
Važi.
Samo da znaš da neću odustati od nas.
Pa, ne bih to ni htela.
Kevine! Idemo!
Koja si ti drolja! "Dogovorimo se!" Igraš se sa mnom?
Tako znači?! - Naravno da ne. - Sranje! - Šta?
Šta to izvodiš? - Prokleta lažljivica. - Šta je sa tobom? - Sad sve razumem.
Prestani. - Ćao, Noa, šta ima?
Igra se nastavlja.
Mama, šta je to bilo? - Dušo, budi što dalje od njega, loše utiče na tebe.
Šta to pričaš? - Moraćeš da mi veruješ u vezi toga.
Neću! Ne otimaj mi jedinog prijatelja kojeg imam.
Nije ti on prijatelj. - Sereš, mama.
On je moj prijatelj! - Pripazi na svoj jezik!
Ulazi u auto. - Rekao je da ćeš to da uradiš.
Šta? - Rekao je da ćeš to da uradiš zbog tate. I bio je u pravu...
On je lud! - Noa, čekaj!
Kevin, rekla sam ti da uđeš u auto.
Vidimo se u školi.
Maknite se!
Piterson!
Sinoć je bio dobar film... "Pederko".
Crna verzija Čarobnjaka iz Oza.
Radnja se dešava... - Jebi se, Zimer!
Hoćeš batina? - Da, hajde...
Prestanite! Smirite se!
Noa, smiri se!
Noa!
Pregledala sam tvoje podatke... - Zašto?
Jer sam zamenica upravnika, to mi je posao. - Svašta. - Nešto me iznenadilo...
Pošto nema dokumenata iz tvoje stare škole, pa sam ih nazvala.
Znaš šta su mi rekli? - Da gledaš svoja posla? - Ne.
Da si izbačen zbog nedozvoljenog ponašanja.
Džejsonova glava je razbijena, mogao si da ga ubiješ!
Nisam završila. - Ja jesam. - Ja nisam, sedni!
Rekla sam da sedneš!
Znaš li šta ja vidim? Obrazac uznemirujućeg ponašanja...
nedostatak kontrole... - Znaš li šta ja vidim?
Patetičnu staru ženu koja pokušava da bude nešto što nije i nikad neće ni biti.
Jer, ti si samo isušena i prljava...
jebena pička.
Dosta je bilo, izbačen si!
Kevin, nemoj da čekam!
Hajde, zakasnićeš! - Mama, neću da idem prerano, jer tamo neće biti nikoga.
OK, kako izgledam?
Kao najlepše biće na planeti.
Mama, molim te. Prestani, ovo mora da bude savršeno.
Ali je najlepša devojka u školi... Nisam ni sanjao da će izaći sa mnom. Prestani.
Očigledno zna da prepozna kvalitet kad ga vidi.
Svideće joj se, hajde.
Ćao, Kev. Izgledaš sjajno.
Hvala, i ti isto. - Hvala ti.
Ovo je za tebe. - Hvala ti.
Gospođo Piterson? - Da?
Neko je javio da teče voda iz muškog WC-a.
Dobro. Hajde, ljudi, zabavite se.
Idem da proverim. - OK.
Ima li koga?
Jebao sam Kler Piterson
Moramo da razgovaramo.
Tvoje ponašanje je sasvim neprihvatljivo.
Moje ponašanje? - I ja to neću da trpim.
Pusti me. - Tvoj muž se vratio i sve je gotovo sa mnom?
Bila je to greška, ništa više!
Bilo je.
Bilo je baš ovako.
Baš ovako.
Nemoj.
Misliš da možeš da me uplašiš grafitima na zidu?
Razmisli malo! Biće tvoja reč protiv moje.
Šta misliš kome će verovati? Kloni me se!
I kloni se mog sina!
Ćao, ljudi. - Dobro jutro.
Samo trenutak, OK?
Šta je bilo? - Ostavila nas je napolju.
Piterson.
Gospođo Piterson, otvorite vrata.
Gospođo Piterson!
Odmah otvorite vrata.
Gospođo Piterson, ulazim.
Uđite. - Zvonilo je pre pet minuta.
Izvini, nisam čula. - Sednite, hajde. Zašto je bilo zaključano, Kler?
Imala sam važan poziv.
Svi sednite, OK?
Prepuštam vas odmah gospođi Piterson.
Zabrinut sam, Kler. Jako zabrinut.
Tvoje ponašanje u poslednje vreme izaziva pažnju.
Majk je prijavio tvoju svađu sa Noom Sendbornom u dvorani.
Da, sećam se. Podsećala sam ga da je odsustvovao sa nastave.
Majk je rekao da je video fizički kontakt, da si digla ruku na njega.
Znaš našu politiku... Nema korišćenja sile nad učenicima.
Pa, teško da bih to nazvala fizičkom silom.
Doveo sam u pitanje samo tvoje ponašanje.
Saberi se, molim te.
Kev!
Molim? - Rekao sam tvojoj mami da ću danas ja da te povezem.
Jer mislim da je vreme da provozaš ovu bebicu, momče.
Nisam naviknuo da ti voziš. - Pa, vozim već neko vreme.
Izgleda.
Hajde mali, uspori malo.
Voliš brzinu, zar ne? Zašto bi inače imao ovakav auto?
Osim ako se ne pretvaraš da si nešto što nisi.
Kevine, uspori! - Znaš li kako mi je bilo sa mamom kad si otišao?
Nisi je video, tata.
Nije više bila ista! Potpuno smrvljena, a ja nisam mogao ništa da uradim,
da joj pomognem!
Kevine! Uspori auto!
Ne.
Šta? Šta je? - Nema kočnice! - Stisni je!
Ne radi! - Promeni brzinu!
Promeni brzinu! - Ne radi menjač! - Kako ne radi? Pazi!
Pazi na ono auto! Pazi!
Prokletstvo! Dobro je... Idi pravo. Stiže još jedan!
Kevin, pazi!
Ništa ne radi, tata.
Siđi sa puta. Ne, desno!
Stisni kvačilo!
Žao mi je.
Dobro si, sve je u redu sine. U redu je.
Kevine?
Geret? - Tu smo, gledamo TV.
Šta se desilo sa tvojim autom?
Ništa, malo sam ga ogrebao. Sve je u redu.
Da, sve je u redu.
Ćao, gospođo Piterson.
Gledamo trke, hoćeš li parče pice? - Da, ima ovde mesta.
Moram da raspremim namirnice.
Doneću još nešto za grickanje.
Imate li čipsa?
Snimao si nas? - Filmić, u stvari. Uhvatio sam prave trenutke.
Navrati noćas. Šta kažeš, oko 02:00? - Jebi se. - Radije bih sa tobom.
Prokleti kreten! - Kome prvom da ih pokažem, Geretu?
Ili možda... Kevin? - Nemoj! - Šta je?
Hoćeš sok? - Može, hvala ti.
Može i meni piće, molim. - Da, šta god hoćeš, Geret.
Ostaviću upaljeno svetlo.
Noa?
Malo si poranila. - Gde je taj prokleti snimak?
Zašto si tako ljuta? - To što si danas uradio u mom razredu...
Izbegavala si me. - Misliš li ti da je ovo nekakva igra?
Ovo je stvarni život. Ovo je moj dom.
Radiš te stvari pred mojim sinom i mužem!
Tvojim mužem, tom lažljivom varalicom!?
OK, šta si to zamislio?
Šta misliš, da ćemo da izlazimo?
Idemo na zajedničke porodične izlete?
Šta bi sad ovde trebalo da se desi? - Ovde, ništa.
Ali, oko nas je širok svet, Kler.
Bože, ovo je ludilo. - Ne, čekaj!
Čekaj.
Gledaš na taj snimak, koji je dokaz naše ljubavi...
kao da ti je životna pretnja, ali ja je vidim...
kao obećanje boljeg života.
Ništa od toga se više neće izaći na videlo.
Ako... mi dopustiš da ti pokažem šta je sve moguće.
Molim te, Kler.
Nikad te više neću pustiti da odeš.
Kler.
Zašto mi nisi rekla?
Mislila sam da sve imam pod kontrolom...
Nisam mislila da će to tako da se razbukta, da će da me uhodi...
Dobro, već znamo da je psihopata...
Ali, drugi to neće tako videti. - Ima i video snimak.
Šta? - Snimao nas je, a ako to izađe napolje...
izgubiću sina, muža, svoj posao...
Svoj život, baš sve! - Dobro, slušaj me. To se neće desiti, znaš zašto?
Neću to dopustiti, a ni ti.
Niko neće videti taj snimak, nikada.
Šta? - Kler, video me je, beži.
Vraća se.
Nisam još našla snimak. - Izlazi napolje, imaš još najviše pet minuta!
AHIL. - Kler - SPAVA.
Kler - VIDEO SNIMAK.
SECURITY ERASE.
OBRIŠI.
DODŽ ČELENDŽER.
SKICA KOČNICA.
BRISANJE.
Gospođo Piterson! - Gospodine Sendborn!
Preplašili ste me, šta radite ovde?
Reci mi da si kod kuće i da si zaključala sva vrata. - Da.
Našla sam kompijuter i sve obrisala.
Dobro. - Ali, našla sam još nešto, puno jezivije.
Ne čudi me, pravi je frik! - Zna li Itan nekog policajca iz San Bernardina?
Naravno, ako ne večeramo sa njegovom majkom, onda smo sa nekim policajcem.
Zašto? - Samo pitam.
Možda odem kasnije tamo.
Nazvaću ga. - Sigurno je sa majkom za njen rođendan.
Dobrodošla u moj svet.
Šta je? - Ovde je! - Beži!
Kler! Kler! Zvaću policiju.
Reci nešto. - Razbio je bravu. - Šta?
Beži, sakrij se!
Ćao, mama. Šta radiš sa tim nožem?
To je Kevin. - Oh, Bože. Odlično.
Ne biste trebali biti sami.
Volim te, čujemo se kasnije.
Rekli ste da želite proveriti slučaj Sendborn.
Da. - Tužna stvar, sećam se toga.
Vozili su putevima oko San Bernardina.
Tragovi su ukazivali da je vozač izgubio kontrolu nad autom.
Oboje putnika je poginulo u sudaru. - To su procenili kao nezgodu?
Tela su izgorela, pa nisu mogli sve da istraže.
Mada, sumnjali su da je vozač bio pijan. - Kako to?
I ranije je već znao da vozi pijan. - Možda su mu kočnice zakazale.
To je neko mogao da namesti.
Gospođo Piterson, nije bilo nikakvih indicija za to.
Ponekad kočnice otkažu, nekad su vozači pijani.
To je taj auto.
Ako je to sve...
Još nešto,
je li ovo bio MiniVan iz 2006 godine?
Da, to je tačno.
Ima li još nešto što bih trebao da znam, gospođo Piterson?
Nema.
Hvala vam.
Noa? - Jesi li kod kuće? - Da, šta ima? - Planiraš li šta za večeras?
Idem sa ocem na izložbu auta. - Radim nešto kod Viki.
Kod nje si? - Jesam, znaš li gde je to? - Da, mislim da znam.
Je li sve u redu?
Pitaj oca možeš li malo da mi pomogneš? - Naravno, odmah ću.
Samo dođi. - OK, ćao.
Odmah ću reći da mi je žao, stvarno.
Žao mi je, zamenice upravnika Mansin.
Malo sam raspaljiv.
Ne poričem. Ponekad...
izgubim kontrolu.
Kada osećam da me maltretiraju.
Niko ne voli da bude maltretiran, Viki. Mogu li da te zovem Viki?
Pošto sam u tvojoj kući, u ove kasne sate...
Nije prigodno da te nazivam zamenicom upravnika.
Vidiš, čini mi se da ni ti ne voliš kad te maltretiraju.
Ko bi voleo?
Ali, ti si to meni danas uradila.
Ti i Kler. Vas dve, sa vašim malim tajnama.
Zezate se, baš blesave igrice.
Pokušavate da me navedete da mislim o tebi, o njoj...
Šta to radite?
Nešto... tajno?
Nešto...
krije od mene.
Šta je to Viki?
Neka, ja ću.
Viki!
Slušaj, sigurna sam da je Noa pokvario kočnice na autu svojih roditelja.
Sigurna sam da je to isto uradio Geretu.
Kler, trebaš mi. Moramo da razgovaramo. Možeš li da svratiš?
Viki.
Viki, jesi li gore?
Viki.
Bože moj!
911, možemo li vam pomoći? - Izlazi.
Bože!
Ubio si Viki! - Zbog tebe, nije ti bila prava prijateljica, Kler.
Kad nekog volim, ja ga štitim. Tako rade junaci.
Ubijaju li junaci i svoje roditelje?
Nikad nisam naudio svojoj majci.
Voleo sam je, ali ona se ubila.
Moj otac i njegova drolja, dobili su zasluženo.
Vidiš, ja čuvam one koje volim.
Ovo je sve za tebe, OK?
Idemo.
Geret. Geret!
Bože, šta si mu uradio?
Pa, malo je izvisio.
Mama! - Kevine!
Noa, ako je povrediš, kunem se, gotov si! - Znaš šta, Kevine? Neću joj ništa.
Volim je. - Smiri disanje, dušo.
Nadam se da ćeš me gledati kao mentora, koji brine za tebe,
mnogo više od tvog oca prevaranta.
Svakog dana.
Reci im, Kler.
Treba li ti injekcija? - To je sudbina, Kler...
Ne možeš da se petljaš sa sudbinom. - Ne, mama.
Stvoreni smo jedno za drugo.
Geret...
to treba da zna. Probudi se.
Probudi se!
Biće sve u redu. - Hteo sam da ga povedemo...
Ali, previše je sličan svom ocu.
Ne, moramo da ga sredimo. - Nemoj!
Nije uopšte sličan ocu.
Noa, ti si ga učio, promenio si ga.
Dobro.
Neka pođe sa nama. - Da.
Napravićemo moju vlastitu porodicu.
Mama! Mama!
Molim te, nemoj. Prestani. Daj da ti pomognem.
Još ima vremena. - Nema više vremena. Ovo je naše vreme.
Nećeš biti više voljena nego što si sada.
Više nećemo biti ovde.
Šta to radiš? - Pogrebnu lomaču. Šta misliš?
Ne možeš to da uradiš!
Već se drugi put predomišljaš. Vreme je da se odlučiš.
Živi sa mnom ili umri sa njim.
Ne!
Izlazite odavde!
Nemoj!
Oh moj Bože!
Ostani uz mene.
Dobro, idemo.
Videćeš, ti i ja.
Nema toga što ne bih uradio za tebe.
Možeš mi verovati.
Ali, Noa... Ti ne možeš verovati meni.
Umri, ti jebeno govno!
Žao mi je, druže, ali ponekad...
čak i junaci donose teške odluke. - Nemoj.
Nisi ti nikakav junak.
Ovde sam.
Na tri, 1, 2, 3! - Kevine, tu sam, dušo.
Uspeli smo, gospođo. - Bez brige, biće on dobro.
Drži se, drži.
Bićeš ti dobro.
Onda ćemo da idemo kući.
Ti i ja idemo kući.