BASERT PÅ EN SANN HISTORIE
Alt begynte med en liten innvandrerfamilie.
Det er meg, Alex Danyliuk.
Det er mamma og pappa, herr og fru Danyliuk.
Vi forlot Ukraina for et nytt liv.
Velkommen til Canada.
Vi hadde ikke råd til å bo i byen, så vi havnet i London i Ontario.
Som alle innvandrere havnet vi i et hus vi ikke hadde råd til. Alt ble verre.
Sergei, ingen av oss kan få en jobb.
Mamma og pappa kranglet mer.
En venn av familien skaffet mamma jobb som revisorsassistent i en bank.
Det gjelder den ubetalte kredittregningen.
Natasha, når er det middag?
Ikke rør noe.
Pappa gjorde ingen nytte. Han prøvde, men ingen stolte på ham, -
-så han levde på trygd.
Mammas lønn gikk til lånet.
Jeg hadde ingen venner utenom mammas pc, og vi gikk godt overens.
Internett, spill, forum, chatterom med fremmede, alle mulige sider.
Lett tilgang og uendelige muligheter.
Jeg ville gå på college og gå i Steve Jobs og Bill Gates fotspor-
-og forbedre verden.
Heldigvis, eller uheldigvis, innså jeg at jeg måtte spare til skolen selv.
Mine aller første dollar.
Jeg byttet IP-adresse og besøkte samme side om og om igjen.
Det var kjedelig, men lettjente penger.
For 1000 klikk fikk jeg 20 dollar. Det var ikke mye, -
-men alt begynner et sted.
Tiden gikk, og jeg ville lære meg mer om verden, spesielt finansverden.
Internett var fullt av syn på bankene, finanskrisen, systemets sårbarhet-
- og behovet for endring, men noen ting endres aldri.
- Er du utro, så fortell det! - Det var din feil å ta oss hit!
Vi kom hit fordi vi ikke hadde noe valg!
Det var sånn jeg vokste opp. Det var ikke et eventyr, -
-men jeg håpet på en forandring.
En kaffe, takk.
Gårsdagens hackerangrep rammet flere offentlige sider og banker.
DarkWeb tok på seg ansvaret for angrepet.
En kriminell nettorganisasjon ledet av hackeren Zed.
En internasjonal forbryter innblandet i flere titalls saker verden over.
I denne videoen tar de på seg ansvaret.
Vi er DarkWeb. Vi lar ikke slavedrivere styrer livet vårt.
Vi slår tilbake. Vi skal styrte dem. Dette er bare starten.
Børsen har vært ustabil på grunn av angrepene.
Mamma, jeg er hjemme!
Mamma? Mamma, hva er det?
For noe pissprat. Mamma, vi ordner en ny jobb.
Den banken eier lånet, og nå vet de at jeg ikke klarer avdragene.
Vi mister huset.
- Ok, hva sa pappa? - Pappa? Han sover.
Ok, mamma.
- Hva er dette? - Penger. Jeg ordner mer når de tar slutt.
- Hva har du gjort? Har du stjålet dem? - Nei, jeg har spart til college.
Hvordan? Du har aldri sagt noe. Hvor kommer de fra?
Det spiller ingen rolle. Det viktige er at vi ikke mister huset.
- Jeg kan ikke ta dem. Du trenger dem. - Jeg er voksen, mamma.
Jeg kan få en jobb og tjene nye penger. Ta dem, er du snill.
Hva skal jeg si til pappa?
Si sannheten.
Tankene mine raste. Hvorfor? Jeg hatet banken som ga mamma sparken.
Selv om de hadde gode grunner, hatet jeg dem. Det tok år å spare pengene.
Jeg hadde betalt depositum på skolen, og nå måtte jeg begynne på nytt.
Jeg hadde ikke mange år på meg.
Jeg trengte noe raskere, men Internett var fullt av svindler.
Da husket jeg noe.
DarkWeb var en berømt hackergruppe, og merkelig nok lå siden deres oppe.
Det virket enkelt. Jeg måtte bare lage en konto.
Men virkelig tilgang var ikke så lett.
Soldat?
- Jeg vil bli med. Hvordan blir jeg soldat? - Vet du hva det er? Du må bli invitert.
Hvordan blir jeg invitert?
En anbefaling eller en arbeidsprøve.
De ba meg stjele et kredittkortnummer. Slik silte de ut nybegynnere.
Det virket enkelt, og jeg hadde et mulig offer.
En fyr på skolen fortjente det virkelig, Randy Bickle.
- Se deg for neste gang. - Hva er problemet ditt?
- Hva sa du, Dostojevskij? - Gå etter noen på din egen størrelse.
Vil du slåss, hva?
Neste gang, rasshøl.
For en dust.
Randy falt for min falske treningsside. Farens kort hadde nok av kreditt.
Pappa! Får jeg låne kortet ditt?
NYTT KJØP
Jeg lekket informasjonen til DarkWeb, og en av dem tok kontakt.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Kan du hjelpe meg å tjene litt penger?
Ja, men blir du tatt, så står du alene.
Forstått. Hjelper du meg?
Forfremmelse: Soldat.
En "Roosevelt" ga meg adgang på lavt nivå. Det var mer en jobb.
Svartebørsen.
Hans priser var lavere enn markedets, og kjøpere var lette å finne.
Første gang sendte han spill-pc-er som jeg bare måtte selge.
Jeg fant en kjøper på nettet, en småbyspiller som spilte om penger.
Det spilte ingen rolle, det viktige var at han hadde pengene jeg trengte.
Jeg hadde aldri tjent så mye penger. Jeg betalte Roosevelt og kjøpte en pc.
Med andre ord var jeg i gang, og jeg likte det. Veldig.
Roosevelt sendte ting. Jeg solgte dem og tjente de pengene jeg trengte.
Det var alltid enkle produkter. Telefoner, smykker, klokker eller pc-er.
Lette å bære og lette å selge.
Man kunne tjene penger på andre måter.
Forumene listet sårbare nettbutikker som var lette å hacke.
Jeg ville ikke gå så langt, men de var forsikret og tok ikke så stor skade.
Jeg solgte noen hundre kredittkort.
- Du får 3000. - De er verd 7000.
Selg dem selv, da.
Jeg trengte falske ID-kort for å bruke dem, så jeg tok det jeg kunne få.
Send pengene, da.
Det tok fire år å spare 30000. Denne gangen tok det fire uker.
Nå var jeg klar.
- Jeg ringer dere når jeg kommer fram. - Vær forsiktig.
Ok.
Jeg sender dere penger hver måned.
Omgås og pass på hverandre.
Jeg forlot foreldrene mine og dro til storbyen.
Jeg visste ikke om det var rett avgjørelse, men nå var den tatt.
VELKOMMEN TIL TORONTO
Det var heftig å flytte til Toronto. Alt var større.
Velkommen til ditt nye hjem. Huset er overvåket og har felles takterrasse.
Det er en lasterampe på baksiden. Rustfrie hvitevarer og panoramavinduer.
Området er på vei opp. Bedre blir det ikke.
- Har du noen spørsmål? - Hvordan kobler jeg meg til nettet?
Dessverre betalte jeg skolen for sent og fikk først begynne i januar.
Da måtte jeg forsørge meg.
Roosevelt forfremmet meg på DarkWeb.
Jeg kunne kjøpe kredittkort og falsk ID og bruke dem til netthandel.
Neste holdeplass: St. George.
- Hei, jeg venter en pakke. - Ok.
Ja, jeg skal sjekke.
Det skal være denne.
- Ok. Skriv under der. - Ja visst.
- Vær så god, herr Münchhausen. - Takk.
Kjør til Chinatown.
Men det var ikke så enkelt.
Jeg kunne ikke bruke Craigslist i byen, det var for mye politi, -
- og prøvde pantelånere og gullsmeder.
Du snakker engelsk, hva?
Jeg har klokker. Ok?
Jeg vil selge dem. Vil du kjøpe dem?
Det er ekte klokker, ok?
De koster 15000 dollar. Jeg selger dem for 10000.
- Tusen? - Ja.
- Hva er det? - Dette er også ekte klokker, ok?
Jeg selger dem til deg for 200 dollar.
Ti. Det er tre klokker. Ti.
Vent!
- Hei. - Hva kan jeg hjelpe deg med?
- Hvorfor selger du dem etter tre dager? - Jeg ville ikke ha dem lenger.
- Lever dem tilbake. - Jeg mistet kortet jeg kjøpte dem med.
Vent på erstatningskortet. Det er bedre enn å tape penger på å selge dem.
- Vil du kjøpe dem eller ikke? - Ok, herr... Münchhausen.
Vi krever to ID-kort og en bekreftet adresse.
Du må skrive under på at de ikke er stjålet.
Vi går gjennom det. Hvis alt stemmer, kommer du tilbake og vi kjøper dem.
Kan du ikke kjøpe dem nå? Jeg senker prisen med 1000 til.
- Jeg må følge reglene. - Glem det. Jeg beholder dem så lenge.
Ja visst.
- Har du en tung dag? - Kjenner jeg deg?
Sye. Jeg vil bare snakke med deg om klokkene dine.
Nei, jeg er ikke purk. Jeg vil kanskje kjøpe klokkene dine.
- Hva vil du snakke om? - Hvis det hjelper, får du 5000 for alle.
- Jeg er ingen idiot. 30000. - 7000.
Sånn gjør vi det.
Hvis jeg går inn og selger dem for minst 30000, så får jeg 30 prosent.
- Du må få pengene i dag, ellers... - Ellers tar du klokkene og går.
Klokkene er vel uansett stjålet?
Så hva har du å tape?
- Ok. - Kom igjen.
Vent. Jeg går inn alene, ok?
Hei, Christopher. Se hvem som er her. Står til, kompis?
Hva i helvete? Din jævel!
Så uhøflig. Kom, vi går en tur.
- Hva skjedde der inne? Du forsvant. - Jeg gjorde som jeg sa.
- Ja, jeg gikk ut bakveien. Her. - Det sa du ikke at du skulle gjøre.
Det er 24500 dollar i veldig skitne 20-dollarsedler.
- 50-og 100-lapper tar for lang tid. - Solgte du klokkene for 35000?
Kvitteringen ligger i posen.
Du ser ikke ut som en student med dyr klokkesmak eller en tyv, -
- så jeg lurer på: "Hvem er denne fyren?"
Hvordan gjorde du det så fort?
Det forteller jeg hvis du forteller hvor du fikk klokkene fra.
Slapp av, alle pengene er der. Jeg lover.
Ok. Ja.
Det var sånn jeg traff Sye.
Behandle kjøperne på ulike måter. Det låter enkelt, men er viktig.
Sier du noe galt, så taper du troverdighet. Man blir fort svartelistet.
Dere jobber, tross forholdene. Det er tøft, dere burde berømme dere selv.
Vet dere hvem som er enige meg? Deres koner, foreldre, sønner og døtre.
Dere bør kunne ringe dem.
Har dere prøvd en sånn? Sett deg i kjøperens posisjon.
- Takker. - Dere er pågrepet.
Så finnes det folk høyt på strå som man ikke tror at man kan bestikke.
Det kan man ikke før man finner noe de liker.
Det vi har til dere, er enestående.
Monokrom LCD-skjerm, USB-port, 20 megabyte innebygd minne-
- og innebygd kompass. Vennene deres vil lure på hvordan dere fikk tak i dem.
- Hvem har du stjålet fra nå? - En kompis på fabrikken får dem billig.
- Hvor mange har dere? - To til dere, åtte til vennene deres.
Vi tar dem.
Så finnes det stamkundene, man må alltid holde dem fornøyd.
Man må alltid komme med ting. Tillit er verdifullt i vår bransje.
Det tar tid å bygge opp, men man mister den lett.
Hei. Chris, forresten. Hva kan jeg hjelpe dere med?
Bang.
På noen måneder tjente vi 60000.
Foreldrene mine fikk litt, jeg sparte resten. Det var tid for skole.
Hjernen bak gårsdagens hackerangrep mot verdensbanken-
-kaller det "en rettferdig handling".
Ingen penger ble rørt, men sikkerhetsbruddet var betydelig.
Bankene slavebinder innbyggerne og lar folket slave under gjelden.
Det er ikke folkets feil, men bankens fabrikkerte synd.
En misbruker begår feil, langeren er forbryteren.
Banker og bankfolk, vær på vakt. DarkWeb kommer og tar dere.
Jeg tenkte på de ordene og innså at universitetslivet ikke var min greie.
Hei, hvis du ikke har kjøpt bøker ennå, så sparer du en slant på disse.
Jeg ba Sye om hjelp med en ny jobb.
Jeg ville gjøre noe større, som DarkWeb.
Forumene hadde svartelistede bankfolk som skulle straffes.
Vi måtte komme til lommebøkene, for nettinformasjonen var beskyttet.
Vennene mine kan hjelpe oss.
Det overrasker deg nok at de viktigste jeg kjenner, jobber i tjenestesektoren.
Folk som kjenner folk, hjelper en med å komme til de som bor på hotellet-
- eller spiser på restauranten. Det er dem man må kjenne.
Som sagt, bankfolka var korrupte.
DarkWeb ville straffe dem, og jeg ville hjelpe til med den gode saken.
Ingen visste at jeg gjorde det, og det var hele poenget. Vi var anonyme.
Vi har fått et til. Jeg sender deg det.
Jeg hadde ikke klart det uten Sye. Han kjente folk på mange steder.
Hei, Chavez. Hvordan går det?
- Gutter! - Robin! Kom til meg!
Din frekke lille villkatt.
- Hvor har du vært hele mitt liv? - Du er aldri her. Har du byttet side?
Kjempegøy. Robin, dette er vennen min Alex.
- Han har aldri vært på strippeklubb. - Du har ikke gått glipp av noe.
- Husker du bankmannen jeg nevnte? - Ja, han kommer ofte hit.
Jeg lar en av jentene ta hånd om ham. Jeg har noe mer til deg.
Det kom inn en fyr i går og strødde rundt penger. Han var nok colombianer.
Alt gikk bra, jentene tjente penger, men så tvang han seg på en av dem.
Jeg gikk mellom. Han glemte kortet, og vi ville ikke levere det tilbake.
Et Infinity-kort. Det er fullt av penger og kan brukes i butikker.
Kos dere, gutter. Jeg vil ikke ha noe for det, det er en gave.
Pass på å straffe den drittsekken.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker henne.
Nei. Vi kan ikke ta penger fra det kortet, det er for farlig.
Hva er det? Jeg ville ikke... Det er lettjente penger.
Du sa det selv, det er fullt av penger. Hva er 20 eller 30000 for ham?
Vi skaffer en falsk ID, kler oss ut og går til banken. Ferdig.
Så rører vi det aldri igjen. Jeg lover.
- Jeg burde gå, jeg ser colombiansk ut. - Ikke stress meg.
Du kan ha rett, det er kanskje dumt. Tenk om han har meldt kortet stjålet.
- Jeg sjekker det allerede. - Hva? Hva gjør du?
Jeg kjøper en låt med kortet. Det er 99 cent. Går det, så fungerer kortet.
- Ferdig. Det funker. - Vil du virkelig gjøre dette?
Ok, vær selvsikker. Ikke fikle med klærne. Lat som du hører til der.
Leiebilen var kjempedyr, så sørg for at det lønner seg. Ikke noe press.
Kjør!
Slapp av, vi fikk pengene.
Sye elsket å feste, men det var ikke min greie.
Det fikk meg til å lure på hva jeg gjorde med livet mitt.
Da fant jeg noe veldig interessant.
Banken som sparket mamma og eide lånet vårt, sto på sårbarhetslisten.
Jeg husket mammas tårer og ville gi dem et ballespark.
De skulle ikke få vite at det var meg, men det var hele poenget.
Sye, kan du hjelpe meg med en jobb?
Jeg vil skape kaos i en bank. Jeg vil få dem til å stoppe opp i ukevis.
- Noe som får dem til å stenge. - Det låter bra, men hva tjener vi på det?
Det handler ikke alltid om penger. Denne gangen handler det om hevn.
Hva trenger du hjelp med?
Det blir bra. Selvsikker, men ikke for selvsikker. Husk det, selvsikkerhet.
Jeg går inn og later som jeg er en ny kunde. Jeg vet hvor jeg skal sette meg.
Før lunsj later jeg som jeg vil ta opp lån og må sjarmere en bankjente.
- Der kommer du inn. - Kan jeg hjelpe deg?
Kan du snakke med britisk aksent? Gjør det, hvis du kan.
- Hvorfor? - Jenter faller for det hver gang.
- Jeg vil søke om lån til et lite firma. - Jaha, et firmalån?
Har du konto her? Ikke? Da har vi et par ulike alternativ vi kan snakke om.
Jeg noterer informasjonen din.
For noen utrolig vakre, symmetriske trekk du har. Du burde spille i film.
Jeg kjenner en regissør som gjerne lar deg prøvespille for sin neste film.
- Jøss. - Jeg kom bare til å tenke på det.
- Ok, kan jeg få navnet ditt? - Ja visst.
- Unnskyld. - Det er ingen fare.
Så mange penner du har.
- Unnskyld. - Ingen fare. Jeg åpner en konto til deg.
Jeg skriver inn datoen.
Sånn. Oi, det var merkelig.
- Det er visst noe feil. - Er noe galt?
Det var virkelig rart. Jeg lurer på hva det skyldes.
- Du har nok lunsj. Jeg kommer tilbake. - Ja, det er nok en god idé.
- Lykke til. - Carol, det er noe galt.
Når jeg er ferdig, forlater jeg banken og går til bilen. Ingen mistenker noe.
- Unnskyld, sir! - Helvete.
Unnskyld, kan du bli med oss? Vi har et sikkerhetsproblem.
- Så fryktelig. Hva slags problem? - Det går fort. Bli med oss.
Hallo! Hallo!
Unnskyld meg! Unnskyld! Konstabel!
Alex og Sye. Takk for tålmodigheten.
Jeg er sikkerhetssjef i banken.
- Sye, du kan gå. - Jeg blir hos vennen min.
- Absolutt ikke. - Sye, jeg ordner dette.
For en stilig liten dings. Har du lagd den selv?
- Jeg sier ingenting uten advokat. - For det første har du ikke råd til en.
Jeg er ikke politi, så du kan være ærlig mot meg. Har du lagd den selv?
- Jeg skrev programvaren. - Ikke verst. Hvor kjøpte du den?
- På nettet. - Hvor på nettet?
Vi anmelder deg for innbrudd, cyberterrorisme-
- og forsøk på svindel på føderalt nivå. Fem til ti års fengsel.
Du får ikke røre en pc igjen i hele ditt liv.
Hvis du ikke vil fortelle hvor du kjøpte denne.
Ok, da ringer jeg politiet.
- Sir, får jeg be om navnet ditt? - Curtis.
- Er det for-eller etternavnet? - Både og.
Ok, herr Curtis. Kan du legge vekk telefonen, takk?
- Du har ett minutt på deg. - Dette var bare et pek.
Jeg skulle ikke stjele noe. Sikkerheten er elendig, brannmurene er utdaterte.
Jeg fikk veldig lett inn et virus i systemet.
Det ser ille ut at en 18-åring kunne bryte seg inn og stjele informasjon.
- En sånn bank bør være tryggere. - Jaha.
Det jeg foreslår er...
...at du lar meg oppgradere programvaren gratis.
Si at du utførte en sikkerhetstest og at jeg skal fikse et problem.
Banken virker sikker, sjefene takker, og i bytte vil jeg bare at du lar oss...
...gå herfra, så later vi som om ingenting har skjedd.
Låter det fornuftig?
- Hvorfor slapp de deg? - Jeg lovte å ikke gjøre det igjen.
Var det alt du sa? Det føles litt for enkelt.
Jeg ville straffe banken og mislyktes.
Noen var uenige. De lekket det på DarkWeb, og alle visste det var meg.
Først var jeg bekymret for å få trøbbel, men folk var imponert.
Til og med sjefen for DarkWeb.
Våkne, Sye. Zed klikket liker.
- Hvem liker du? - Zed, som jeg fortalte om, likte det.
Så glad jeg er på dine vegne.
Jeg hadde aldri fått sånn oppmerksomhet.
Jeg var visst modig som gikk inn i banken i stedet for å hacke utenfra.
Det var derfor han la merke til meg.
- Hør her, du er berømt. - Hva?
- Hva gjør du? - Jeg har ordnet en deit til deg.
Hva i helvete?
Hun vil treffe deg. Hun har ideer om hvordan dere kan samarbeide. Så søt.
- Skal jeg deite fremmede? Vi ligger lavt. - Nei, du må få deg et ligg.
Kom igjen, hva er det verste som kan skje?
- Så det er du som er Kira? - Ja, men det er ikke mitt virkelige navn.
- Hvor kommer du fra? - Jeg forteller ikke noe personlig.
- Ok, hva skal vi da snakke om? - Hvor kommer du fra?
- Fra London i Ontario. - Jaså? Det suger jo.
Tusen takk.
- Når er du født? - Den 23. juni 1993.
Se der, du er en idiot.
Jeg vet navnet ditt, hjemstedet og bursdagen. Jeg kan stjele identiteten.
- Det er synd om en som du endte sånn. - En som meg?
Du kan like gjerne fortelle din mors pikenavn eller yrke.
- Hun har ikke noe. - Så leit.
Hun er bundet av et huslån i banken som sparket henne for en stund siden.
- De visste at hun ikke hadde råd. - Narkomane gjør feil, langere lovbrudd.
- Siterte du nettopp Zed? - Ja, det gjorde jeg.
- Følger du ham? - Ja, gjør ikke alle det?
Nei. De fleste vil bare tjene penger.
- Så... Har du møtt ham? - Jeg har nesten møtt ham.
- Hva betyr det? - For å møte Zed trengs det noe stort.
- Vil du svare? - Ja, beklager.
- Ja? - Puler dere snart? Nei, jeg tuller bare.
Du, jeg har en idé.
Vi spør om hun vil jobbe med oss.
Er det virkelig en god idé? Vi har nettopp møtt henne.
Det hun skrev om kredittkort og Bitcoin. Unnskyld, men hun vet mer enn deg.
Skal vi vokse oss større, kan ei jente være til hjelp. Vi er bare to gutter.
Hun kan være en kjæreste eller avledning. Du stoler vel på meg?
Spør om hun vil jobbe med oss.
- Ok, jeg ringer tilbake. - Spør henne!
- Så... - Jeg tenkte... Begynn du.
- Nei, begynn du. - Jeg lurer på om du jobber med noen.
Det var rart, for jeg ville spørre om du ville samarbeide.
Vi ble revet med av Kira. Vi kjøpte en kredittkortskriver.
Jeg har tomme kort fra Thailand. Vi kan selge dem på DarkWeb-
- eller bruke dem i butikker. Med denne kan vi få kredittkortinformasjon.
Folkene våre tok kredittkortnumrene. Vi sendte kopiene over hele verden.
Vi brukte Bitcoin, en digital valuta som ikke kan spores.
Folk betalte for kredittkortene med det.
Hun lærte meg om sikre nettlesere. Man blir umulig å spore.
Jeg kan skrive inn adressen igjen her.
Hun var også nyttig rent praktisk.
Like du den, elskling? Vi tar den.
Kira oppgraderte oss og fant mål med mye større lommebøker.
Vi fikk råd til dyre leker. Vi gikk fra nettkjøp til kortkjøp i butikker.
- Hvorfor tar du bilder? - Så kundene vet hva jeg selger.
Har dere det gøy? Så bra. Når får jeg kjøpe noe?
Å finne rett bil er som å finne rett kvinne. Man må inn i henne.
Flere ganger om dagen. Vis henne til vennene, men la dem ikke røre henne.
Da er du på rett sted, avhengig av hvor mye du vil bruke på henne.
Det kommer an på hva slags jente det er.
Italiensk.
- Like du henne, sjef? - Hun er ukysset.
Når det var på tide å selge, var Kira uventet dyktig.
Jeg solgte klokkene. Jeg ville ta litt eget initiativ.
- Fantastisk. - Jeg fant en kjøper til diamantringen.
Hun brukte nettsiden Mobli til å annonsere varene til kunder.
Vi ble imponert, men mistenkte at hun hadde en partner.
Sye var ikke fornøyd med det nye opplegget. Han pleide å styre salget.
- Hvor finner du dem? - Onkel hjelper meg og får en andel.
Vi må møte ham hvis han skal jobbe med oss.
Han jobber bare med meg, så vi må ikke blande ham inn. Hvis det er greit?
- Det gjør ikke noe. Eller hva, Sye? - Nei, Alex. Overhodet ikke.
- Er alt i orden? - Ja, det går bra.
Det er visst noe som plager deg.
- Vi må ikke samarbeide med henne. - Jeg vet ikke.
Hun ser ikke ut til å forhandle om prisen med kjøperne.
Hvordan faen kjenner hun dem? Knuller hun dem?
- Onkelen hennes hjelper henne. - Hva skal hun da med oss?
Hun klarer seg bra alene. Magefølelsen sier at noe er galt.
Magen din er kanskje misunnelig på at hun kan gjøre det du gjør.
- Du tuller vel? - Jeg vet ikke. Du virker litt usikker.
- Og jeg fikk 10 prosent i tips. - Hvorfor? Runket du dem?
Ikke vær sånn.
- Vi burde flytte til Hongkong. - Hvorfor? Hva finnes der?
Husker du at jeg sa at det skjer mye der?
Du og jeg ville klare oss bra der, hvis vi prøvde. Seriøst.
Hongkong er rett sted for folk som oss.
Sye kan passe butikken her, men du og jeg burde stikke av.
Bare en liten stund.
Jeg kan ikke bare stikke, ikke uten Sye. Jeg kan ikke forlate bestevennen min.
Tenk på det.
- Hei. - Jeg håper dette er viktig.
- Roosevelt, hyggelig å endelig møtes. - Jeg har ikke hele dagen, gutt.
Jeg ville bare takke deg-
- og møte deg personlig. - Var det derfor du ba meg komme hit?
Tja, jeg synes det er viktig...
Du tok meg inn og ga meg en sjanse.
Et tegn på min takknemlighet.
- Hvor mye er det? - 5000.
Det var snilt, men jeg har hørt at du...
Kan jeg få en jævla kaffe, eller?
Jeg har hørt at du handler i butikker. Hvorfor?
Jeg tjener bedre da.
Den smaker dritt.
Jeg lurer på om du kjenner ei jente som heter Kira, hun er løytnant.
- Nei. Hvorfor? Vil du knulle henne? - Nei, jeg var bare nysgjerrig.
Har jeg ikke hørt om henne, så er hun nok ikke bra. Uansett.
- Vi er ferdige her. - Vet du hvordan jeg kan treffe Zed?
Kjenner du Zed?
- Er du politi? - Så klart ikke.
Ikke still så dumme spørsmål, da.
- Dette er en dum idé. - Slapp av, kamerat.
Ikke be meg om å roe meg ned! Jeg er ikke kameraten din.
- Du kan ikke gi oss ordre. - Jeg gir dere ikke ordre.
Men gjør vi dette feil, så blir vi ikke kvitt tingene. Det er logisk.
Det logiske er å jobbe i liten skala og selge i små mengder.
Når tiden er inne, vokser man og selger mer.
Det er jo det vi gjør. Vi vokser, så følg med.
Alex, du bør si noe før jeg velter bilen og hun dør når jeg lander på henne!
Du må roe deg ned. Du gjør alle anspent.
Man skal være anspent. Det var en dum idé å dra på dette møtet.
- Hvordan vet du det? - Vi vet ikke hvem storkjøperne er.
- Hvilken rolle spiller det? De kjøper jo. - Fordi... Herregud, Alex. Tenk deg om.
Vi har noe bra sammen, jeg vil ikke ødelegge det.
Jeg har sett på henne, og noe stemmer ikke. Det er min feil, som tok henne inn.
Men den jævla jenta setter oss i altfor stor fare.
Vi vurderer situasjonen og selger alt hvis vi kan.
Ellers selger vi dem enkeltvis. Eller? Det er ikke noe problem.
Alex!
Alt ser bra ut. Vi vil handle.
Ja, det ser bra ut, og jeg handler gjerne.
Men jeg vil vite hva dere vil forplikte dere til.
Hvor mange vil dere kjøpe i dag? Noen få? Halvparten? Hvor mange?
Forretningsmodellen vår bygger på tillit. Uten tillit kan man ikke handle.
Jeg vil være pålitelig, så ikke føl at dere må kjøpe alt i dag.
Dere kan kjøpe noen få og komme tilbake.
Nei, partneren min tar feil. Det er ikke rom for forhandlinger.
Dere kjøper alt i varebilen, eller så finner vi en annen kjøper.
Det er tilbudet.
- Hva faen gjør du? - Selger. Du tør jo ikke.
- Det er vår største handel, ikke ødelegg. - La de voksne ordne dette.
Nei, for den store kjeften din ødelegger handelen.
- Hvordan våger du å si sånt til meg? - Jeg har også betalt for tingene!
Hvor har du funnet dem? De ser ikke ut til å kjenne deg, så hvor kommer de fra?
- Sye, det er onkelen hennes. - Den onkelen. Tar du hennes side?
Hun henter skumle kjøpere som like gjerne kan være politi.
- De er ikke politi! - Vet du det? Du er så selvsikker!
- Ro deg ned! Du prater bare! - Jeg prater så mye jeg vil, søta!
- Jeg har holdt på mye lenger enn deg! - Nå handler vi.
- Det blir ingen handel med henne her! - Er det et problem?
- Det er ikke noe problem. - Ikke rør meg!
- Vi vil ikke ha problemer. Vi handler. - Det blir ingen handel!
- Ok, det er greit. - Slutt å være så jævla feige.
Vi handler nå. Dere kjøper alt i varebilen.
Sye og Kira, dere holder kjeft! Vil dere ikke handle, så er det greit.
- Vi kan gjøre opp en annen gang. - Det blir aldri noen handel nå.
Hvis vi ser dere igjen, eller hvis dere handler med noen vi kjenner, -
- er vi ikke like hyggelige som vi var i dag. Kom.
- Det var jo koselig. - Bravo, Sye.
- Dra til helvete! - Må du terge ham?
Det var mine kontakter, nå har dere ødelagt alt. Bortkastet tid.
Helvete!
For et jævla rot. Enten blir dere enige, eller så skiller vi lag.
Jeg vil ikke bli skutt, og det vil nok ikke dere heller.
Sye, du må roe deg ned.
Tror hun at hun kan ordne noe, så gi henne sjansen.
- Unnskyld. - Ja da.
Ja visst. Beklager.
Det er politi ved varebilen.
Vi må stikke.
Det var nære på.
- Hvorfor dro han bare? - Hvem bryr seg?
Jeg har tenkt på det som skjedde i dag. Det er nok på tide at vi flytter videre.
Han har rett. Kjøperne kan komme etter oss. De har mafiakontakter.
Skaffet du kjøpere med mafiakontakter? Hva feiler det deg?
Det spiller ingen rolle lenger. Vi må forlate byen.
Ok. Hvor skal vi dra, da?
Hva med Hongkong?
Hongkong ble vårt nye hjem. Vi hadde tjent bra og ville nyte det.
- Dette er fint. - Ja, det er vel greit nok.
- Er du seriøs? - Hva er det? Det er et jævla hotell.
Jeg finner minibaren.
Vi skaffet oss en ny bil og et stille sted å jobbe på-
- der vi oppbevarte tingene og pengene.
Etter alt som skjedde, håpet vi at alt skulle roe ned seg, og vi få det bedre.
Jeg håpet i hvert fall det.
- Takk. - Åh, Gustav.
Volumene ble større. Vi kjøpte og solgte mer og til høyere priser.
Men det samme. Klokker, smykker, pc-er og telefoner. Ikke noe spesielt.
- Jeg liker dem. - Vi tar dem.
Alle sammen.
Jeg håper du forstår hvilken kvalitet det er på produktet.
- Hvor mye for alt? - 200.
Til dere.
Takk.
Vi tjente bare penger. Vi hadde ikke noe formål. Vi kom ingen vei.
Vi begynte å slurve.
Vi pleide å gjøre testkjøp på nettet for å sjekke at kortet ikke var sperret.
Vi hadde hundrevis av kort, og det var vanskelig å holde oversikt.
Vi brukte et sperret kort.
Jeg beklager, sir. Sir!
Løp!
Når et kort er sperret og noen bruker en kopi, merker terminalen det-
- og ber ekspeditøren beholde kortet og ringe politiet.
Det var risikabelt å ikke teste kortene.
Som sagt, vi tjente bare penger. Mye penger.
Problemet er at penger ikke forandrer folk. Det viser hvem de er.
Jeg fikk se en side av Sye jeg ikke hadde sett før.
- Kutt ut datamaskinen nå. - Vi finner fremdeles kjøpere på Mobli.
Vi kommer ingen vei. Vi gjør bare det samme som i Toronto.
Det er vel kjedelig?
Vi har ikke noe budskap, vi skader ikke systemet. Vi tjener bare penger.
Hva vil du gjøre, da?
Vi må skjerpe oss og gjøre noe stort som svir.
Zed er en visjonær.
Skal man forandre systemet, skjer det gjennom pengene. Penger er makt.
Kan vi tjene penger og skape kaos, så får vi hans oppmerksomhet.
- Hvordan da? - Vi kan prøve...
- Vi burde feire! - Feire hva? Fiaskoen?
Jeg har bursdag.
- Hva synes du? - Hvordan kunne vi glemme bursdagen?
- Vi må gi ham noe. - Nei, Alex. Jeg mente minibankene.
- Det er min dame, ikke din. - Hun vil ikke være med deg.
- Jeg har betalt henne for kvelden. - Jeg betalte tredobbelt. Dra til helvete!
- Du har ikke lenger råd til henne. - Faen også.
Sye!
Ro deg ned!
Hold kjeft, for helvete!
Beklager, kompis.
Du, jeg vet at jeg rotet det til.
Ok.
Jeg skjønner det.
Andrew Smith. Eric DuPere. Kom ut.
- Hva skjedde? - Onkelen min.
- Hvor er Sye? - Vet ikke. Han var borte da jeg våknet.
- Du, jeg har det vi har lett etter. - Hva da?
Minibanker.
Bankene har fysiske penger i bankhvelv, bankbokser og minibanker.
Nettsvindel dekkes av forsikringer, men fysiske steder er et sikkerhetsspørsmål.
Banken kan tape ansikt.
Fantastisk. Hvorfor har vi kastet bort tid på all den andre dritten?
Se her.
Liker dere det? Jeg har gjort min greie. Jeg har kjøpt og solgt noen ting.
Ikke si at jeg har mistet teken. Det er en unnskyldning for i går også.
- Godt jobbet. - Ja, bravo.
For gamle dagers skyld brukte jeg dette kortet.
Tuller du, Sye?
- Brukte du det kortet? Er du gal? - Hva er problemet?
- Hvor er forkledningen din? - Jeg hadde solbriller på meg.
Solbriller. Så bra. Problemet er at vi tok penger fra kortet, Sye!
Du kan ikke bruke det uten forkledning! De kan finne oss!
- Jeg prøvde bare å hjelpe til. - Som i går, da vi havnet i fengsel?
- Jeg beklaget. Hva vil du ha av meg? - Jeg vil ikke ha noe mer av deg.
Du har vært en dritt og ødelagt alt. Du stoler ikke på Kira, du er alltid full-
- og nå brukte du kortet jeg var tydelig på at du aldri måtte bruke igjen!
Det er like greit at du drar hjem til Toronto, for du vantrives visst her.
- Har hun bedt deg om å si det? - Nei, det er jeg som ber deg om å dra.
Med deg her blir vi sperret inne eller dør!
Det er best at du tar din andel og drar.
Ok. Jeg pakker koffertene.
Jeg la igjen mine falske ID-er i skuffen. Lykke til med alt.
Dette var gøy en gang i tiden.
Helvete. Hva faen har jeg gjort? Hva faen har jeg gjort?
Faen også.
234 Tak Man Street.
Prøv minibanken på 18 Kierna Waiden Road.
5052 Ma Hang Road. Det er mange folk, men du kan ta ut mye.
Det er den siste. Jeg logger av.
2,3 millioner dollar er stjålet fra ulike minibanker i Hongkong.
Politiet vet ikke hvordan det skjedde.
Men vi vet at en beryktet kriminell organisasjon på nettet tar ansvaret.
DarkWeb, nettmafiaen som styres av den ettersøkte Zed, -
-la igjen visittkort på åstedene.
DarkWeb begikk lovbruddene, og vi skal finne de ansvarlige.
- Skål for at vi har skapt litt kaos. - Bankene er bekymret for verdiene.
Vi får vel pakke og stikke herfra i morgen. Hele byen vil lete etter oss.
Ja.
- Er alt i orden? - Ja, alt er bra.
Kom igjen nå. Se på meg og si hva det er.
- Jeg vil stikke. - Ja, det er jo det vi gjør. Vi drar jo.
Nei, jeg mener at jeg ikke vil holde på lenger. Jeg vil forsvinne.
- Forsvinne hvor? - Hvor som helst. Investerer vi pengene, -
-trenger vi aldri tenke på det igjen.
- Hva faen, mener du alvor? - Ikke bann til meg.
Ok. Beklager, men det er jo helt sprøtt.
Vil du legge dette bak deg og leve et vanlig, kjedelig liv?
Var det så kjedelig om det var oss to? Vi kunne slappe av og bare leve!
Hvor lenge da? Det var du som ville skape kaos og tjene penger.
- Vi har gjort det. Nå slapper vi litt av. - Ikke faen. Hva har endret seg?
Du. Jeg hadde andre planer i livet, og nå er det annerledes.
Jeg forstår deg, men jeg kan ikke bare slippe dette.
Foreldrene mine mistet nesten alt på grunn av bankene. Jeg skal straffe dem.
De jævlene fortjener ikke å sitte i stolene sine og lure folk.
- Godt jobbet. Du er undersjef nå. - Herregud. Zed.
Takk, sir.
Jeg vil diskutere noe med deg. Kan vi møtes?
Vi kan diskutere her.
Dette må sies ansikt til ansikt.
Umulig.
Det gjelder milliarder av dollar.
Noen tar kontakt.
- Da var det gjort. - Du aner ikke hva du begir deg ut på.
Jeg forstår deg ikke. Det var du som ville få Zeds oppmerksomhet.
SKJULT NUMMER
Ja, jeg er i Hongkong.
Ja, vi er to. Ja.
Kiras plan fungerte. Zed oppdaget oss og møttes utenfor Hongkong-øya.
Mannen bak DarkWeb-masken var ikke som jeg hadde forestilt meg.
Gå ut av bilen. Han visiterer dere.
Så hva gjør dere i Hongkong?
Vi ble nesten tatt i Toronto. Kira foreslo at vi skulle flytte hit.
Hvorfor foreslo du det?
Fordi Hongkong er rett sted for folk som oss.
Og vi hørte at du kanskje var her. Vi ville treffe deg.
Ville dere møtes? Hvorfor trodde dere at dere skulle få min oppmerksomhet?
- Vi hadde en plan som ga penger. - Jeg bryr meg ikke om penger.
Men jeg vet at mange gjør det. Hva trenger dere min hjelp til?
Vi trenger store ressurser. Planen fungerer ikke uten deg.
Ok. Fortell da...
- Hvorfor trenger jeg dere? - Fordi vi kan utføre denne jobben.
Jeg har folk som ordner sånt for meg, trolig bedre.
Jeg tror at du er en prinsippfast mann.
Hvis jeg kommer med en god idé, så lar du meg fullføre den.
Før dere sier det dere vil si, -
-må dere forstå hvem jeg er.
Jeg er ikke deres venn eller sjef.
Jeg er eieren deres.
Jobber dere for meg, blir dere min eiendom.
Gjør dere jobben riktig, så kan dere få hva du vil.
Men begår dere en feil, -
-så dør dere.
Deres familier og venner også.
Vil du holde i øksen, så må du hugge av hodet skikkelig.
For hos meg er det ingen feilmargin.
- Hvorfor sa du ingenting der inne? - Han kan gjøre hva som helst.
Hva faen?
Sye har ringt.
Alex, det er meg. Jeg beklager hvordan alt skjedde.
Jeg har tenkt, og jeg vil gjøre det godt igjen med deg og Kira.
Jeg er på hotellet og venter på dere til dere kommer tilbake.
Så... Det er kanskje deg.
Vent litt.
- Han er på hotellet. - Seriøst?
- Han virket ok. Vi bør snakke med ham. - Ja, kanskje det.
Sye?
Sye! Sye?
Helvete! Helvete!
- Jeg ringer politiet. - Alex, vi kan ikke ringe politiet.
Jeg ringer etter ambulanse! De kan hjelpe ham!
- Vi kan ikke forlate ham der! - Det går ikke an å hjelpe ham!
- Dra til helvete! - Gi meg telefonen! Slutt, Alex!
Slutt! Vi må stikke!
Vær så snill...
Colombianeren som glemte kredittkortet i Toronto, sporet oss.
Han mistet den første transaksjonen, men var klar på den andre.
Hadde ikke Sye kommet tilbake, så hadde Kira og jeg vært døde.
Et team venter på dere. De gjør alt dere ber dem om.
- Vi er nesten framme. - Jeg hørte om vennen deg.
Jeg forstår at det føles tungt, men si dette til deg selv:
"Jeg skal likevel gjennomføre denne jævla jobben."
Jeg skal likevel gjennomføre denne jævla jobben.
- Etter dette må vi ha et skjulested. - Ja, vi drar tilbake til Toronto.
Nei, vi må så langt unna som mulig. Jeg har en idé om et møtested.
Helt siden bankene ble utsatt for hackerangrep, har markedet gynget.
Riksbanksjefen fikk inn mer penger i markedet, og det stabiliseres.
Bedre boliger, lavere skatter. Mer penger til dere, meg og alle andre.
- Hvor har du vært? - Jeg var og ringte.
15 på gang.
- Er du sikker? - Ja, jeg er sikker, herr DiMayo.
Opsjonene er billige, men de går ut om en halvtime og blir verdiløse.
Ved å kjøpe dem satser du på at markedet skal kollapse.
- Du må forstå at jobben min er... - Din jobb er å gjøre som jeg sier.
Ber jeg deg om å kjøpe, så kjøper du.
Ok, sir. Du ser dem så fort bestillingen er mottatt.
- Jeg klarer ikke dette. - Vent, vent, vent.
Hva gjør ungene? Gå og sett dere.
Vi bør trekke oss. Noe er galt her. Det kommer til å gå ille.
- Det ender galt. - Hør her. De er nesten framme.
- Jeg trenger deg her. - Nei, du klarer deg alene.
- Ok, jeg vil ha deg her. - De nærmer seg bygningen.
Jeg vil gjøre dette med deg. Så gjør vi hva du vil, men bli her nå.
- Det er ikke så enkelt. - Vær så snill, Kira.
Vi trenger dere virkelig her.
Da kjører vi, folkens.
Sir, kan du kommentere markedet? Vil du justere styringsrenten?
- Ingen kommentar. - Du har fått markedet på beina igjen.
Ja, for helvete!
Er de klare? Sett i gang.
Markedet stuper etter drapet.
Riksbanksjefen skutt.
Skyting dreper riksbanksjefen.
- Dette er siste nytt. - Vi har bilder å vise dere.
Det har skjedd noe med riksbanksjefen.
Situasjonen påvirker selvsagt delstaten og hele landet.
Vi venter på å bekrefte om han er død. Han ble ført rett til sykehus.
Riksbanksjefen ble nettopp skutt utenfor Riksbanken.
Vi vet ikke hva som skjer.
TOKYO I JAPAN
Hallo? Hva? Når da?
- Riksbanksjefen er skutt. - Hva står aksjene i?
Det er ikke bekreftet om han er død.
Skjer dette virkelig? Herregud.
Ja, så klart! Selg alt! Ja, alt! Bare gjør det!
Jævla amerikanere.
Det står at riksbanksjefen har blitt drept.
Det er umulig. Ring.
- Hvem skal jeg ringe? - Ring New York!
- Sir, det blir visst en gransking. - Vi trekker oss ut.
Send resten til disse kontoene. 20 prosent til Alex, resten deler dere.
- Vi bør nok vente til mandag, så... - Bare gjør det.
Oz, husk at penger ikke forandrer noen. Det viser bare hvem de er.
Vi får se hva vennen vår gjør med pengene sine.
- Vi må stikke. - Vent litt. For Syes skyld, din jævel.
Hva? Vent litt.
- De sier på nyhetene at du er myrdet. - Hallo?
Hva faen snakker du om? Hvordan er jeg død hvis jeg snakker med deg?
Der stengte børsen. Etter dagens tragiske hendelser styrtet børsen.
Finanstilsynet har stoppet all børshandel inntil videre.
Innvirkningen på økonomien er uviss, men det får store virkninger.
- Ok, Alex. Tiden er ute. - Alex! Jævler! Alex!
Hvor er Kira? Hva har dere gjort med henne?
Dra til helvete!
Hvor er Kira?
Skal dere bare sitte her? Er det alt?
Ja?
Ja. Vi stikker.
Hvem var det? Var det moren din? Inviterte du henne til festen?
Vær stille.
Hva gjør du? Helvete!
Jævler.
Til flyplassen, så fort som mulig.
Får jeg låne telefonen din?
Nummeret er ikke i bruk.
Kiras og Zeds nummer var stengt. Hvordan var det mulig?
Hvem kidnappet meg? Zeds folk? Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg dro for å møte Kira der hun sa at ingen skulle finne oss.
Jeg følte meg avskåret fra verden.
Jeg var alene, og jeg hadde oddsene mot meg.
Kira og jeg sa at hvis noe skjedde, møttes vi kl. 12 ved Wat Arun-
- to dager etter operasjonen. Jeg ble nødt til å vente.
I det øyeblikket husket jeg foreldrene mine.
Jeg hadde glemt dem.
Vi kan ikke svare, legg igjen en beskjed.
Hei, mamma og pappa. Det er Alex.
Beklager at jeg ikke har ringt. Beklager at jeg bare forsvant.
Jeg kommer hjem om noen dager, jeg lover.
Jeg savner dere. Ok, ha det.
Alex? Alex!
- Telefon? Hei, vil du kjøpe en telefon? - Ja.
- Beste kvalitet. - Nei, noe billigere.
- Den er billig, 1000 baht. - 500 baht? Ikke?
- 600 baht. - Ok, 600. Takk.
Takk.
- Et enkeltrom, takk. - Får jeg se på passet ditt?
- Har dere Internett? - Internett fungerer ikke.
Takk.
Jeg ventet og ventet på henne, men hun dukket aldri opp.
Nå følte jeg meg virkelig alene igjen. Ingen venner, ingen familie. Ingen.
- Unnskyld, hva er klokka? - Kvart over tolv.
Takk.
- Hva er klokka? - Ti på tre.
Jeg var fortapt. Jeg visste ikke hva jeg gjorde eller hvor jeg skulle.
Jeg hadde en rar magefølelse. Noe var galt.
- Hei, jeg vil bruke Internett. - Ok, betal først.
- Dere tar kort, hva? - Gå til nummer fem, til venstre.
Til venstre.
DOMENET DARKWEB ER TATT OVER AV USAS JUSTISDEPARTEMENT
BØRSHANDEL
Dager etter det fingerte drapet på riksbanksjefen er børsen i gang igjen.
De ansvarlige er pågrepet. Den beryktede hackeren Zed er tatt-
-og siktes for nettsvindel, -
- innsidehandel, skattefusk og terrorisme.
Politiet har også avslørt detaljer om Zeds kompanjong Kira Whittal.
Hun har vært hos Zed fra starten av. Hun ble skutt da hun prøvde å flykte.
De drepte henne da hun åpnet ild.
Hvordan er det mulig?
En tredje medsammensvoren ble pågrepet i morges.
Den colombianske forretningsmannen Alfonso Regalo hadde finansiert...
Hun kan ikke være død. Hun må ha lagt igjen en ledetråd på siden sin.
INGEN OPPKOPPLING
Unnskyld, jeg er ikke koblet til! Kan du koble meg til igjen?
- Du, har du pass? - Ja.
Fem minutter til? Det er viktig. Gå inn og trykk på knappen.
- Hva heter fem minutter på thailandsk? - Bli med oss!
Jeg må snakke med noen. Nei, dere forstår ikke!
Jeg trenger fem minutter! Jeg må snakke med noen!
Bare fem jævla minutter!
BANG KWANG-FENGSELET
Nei, nei, nei. Hør etter. Hør på meg, vær så snill.
Kan vi stoppe et øyeblikk? Jeg trenger bare fem minutter!
Kom tilbake, vær så snill! Jeg trenger fem minutter på Internett!
Et sted inni meg håpet jeg at Kira levde og skulle finne meg.
For hver dag som gikk mistet jeg mer håp.
Jeg har bedt om det en stund nå.
Det er greit om jeg får fem minutter. Fem minutter er ikke spesielt lenge!
Fem minutter på nettet! Hvor vanskelig kan det være? Hvor ofte må jeg spørre?
Jeg hører at dere går der ute! Kan dere i hvert fall si noe?
Si nei, men ikke vær tause!
Hallo!
Så ga jeg opp.
Jeg godtok ensomheten min.
Foreldrene mine, Sye, DarkWeb, Kira og Zed.
Det var så langt borte og så lenge siden. Da ville jeg forbedre verden.
Nå var min verden død, så jeg blåste i livet.
Men livet blåste ikke i meg.
Jeg glemte fortiden og bare levde.
Jeg levde som et dyr i et bur, men jeg levde.
Jeg innså at da jeg hadde fylt 21 år, hadde jeg påført mange mye skade.
Jeg var skyldig i at de jeg var glad i, hadde dødd.
Alt var forandret. Kaoset, konspirasjonene, det jeg trodde på.
Alt var forandret.
Men det var noe som aldri endret seg.
Det smertet meg å vite at hun satt og ventet på meg.
Jeg skulle aldri komme. Jeg savnet foreldrene mine og ville treffe dem.
Jeg ville klemme dem som aldri før og snakke med dem om ingenting.
Jeg ville være nær dem, for de kjenner meg.
Jeg var ferdig med å være en annen. Jeg ville bare være meg selv igjen.
Etter to år ble jeg løslatt. Kongen hadde benådet meg.
Det var utrolig, jeg ble løslatt under mitt falske navn, men det viktige var...
- Du kan gå. - ...at jeg var fri.
Jeg var endelig klar til å dra hjem.
- Hei. - Hei.
Hvordan kan du være her?
Du er åpenbart flink til du gjør, så hvis du vil bli løslatt før tiden-
- uten å ha noe på rullebladet, så har vi en jobb til deg.
NETTKRIMENHETEN
- Hva skjedde, hvorfor løslot de deg? - Jeg lovte å ikke gjøre det igjen.
Vi har en fyr som kan føre oss nærmere ham.
- Han er ung. - Du også.
- Vi gjør ham interessert i deg. - Hva vet du om New York-børsen?
Du hjelper ham å tjene penger. Vi organiserer alt.
Hvis noen lurer, så kall meg onkelen din.
- Hvor finner du dem? - Via onkelen min.
- Så tar du ham til Hongkong. - Hongkong er rett sted for folk som oss.
- Tenk om han ikke faller for det. - Da skremmer vi ham til å dra.
Jeg har tenkt på det som skjedde i dag. Det er nok på tide at vi flytter videre.
Der får du ham til å rane minibanker, så Zed oppdager dere.
Jeg snakker om minibankene.
Vi er nærme hvis noe går galt.
- Hva skjedde? - Onkelen min.
Hva da "du tror ikke han klarer det"? Har du falt for ham, eller noe?
Jeg hadde andre planer i livet, og nå er det endret.
Herregud. Zed.
Vi må ha bevis for at han finansierte operasjonen-
- og visste om børskrakket. Vi tar ham for innsidehandel og svindel.
Jeg og Alex må slippe unna. Jeg gjør det ikke hvis han blir pågrepet. Forstått?
- Ja, men dere får aldri møtes igjen. - Ok.
- Hvor var du? - Jeg var og ringte.
Jeg mente virkelig at vi måtte langt vekk.
Jeg ville fortelle deg alt, men de hadde andre planer for meg.
Zeds kompanjong Kira Whittal ble skutt da hun flyktet fra FBI.
Alex! Jævler!
Da jeg slapp ut, lette jeg etter deg. Det var lett å spore deg opp, -
- men det tok en stund å få deg ut. Skulle ønske jeg kunne sendt en lapp.
Jeg ville fortelle at jeg var på vei, men det var fare for at de fulgte med.
Jeg var nødt til å vente til i dag.
- Hvorfor fortalte du ingenting? - Jeg prøvde.
Jeg løy aldri til deg, jeg fortalte bare ikke hele sannheten.
- Så hva gjør du her? - Får jeg gi deg skyss hjem?
- Jeg får problemer på grensen. - Ikke hvis du bruker ditt virkelige pass.
- Kan du kjøre? - Ja.
Til slutt fikk jeg begynne på nytt. Leve et hederlig liv og tjene penger.
Og Kira... Jeg var bare glad hun var i live.