BASERAT PÅ EN SANN HISTORIA
Allt började med en liten invandrarfamilj.
Det är jag, Alex Danyliuk.
Det är mamma och pappa, herr och fru Danyliuk.
Vi lämnade Ukraina för ett nytt liv.
Välkomna till Kanada.
Vi hade inte råd att bo i stan, så vi hamnade i London i Ontario.
Som alla invandrare hamnade vi i ett hus vi inte hade råd med. Allt blev värre.
Sergei, ingen av oss kan få ett jobb.
Mamma och pappa grälade mer.
En vän till familjen skaffade mamma ett jobb som revisorsassistent på en bank.
Det gäller er obetalda krediträkning.
Natasha, när är det middag?
Rör ingenting.
Pappa gjorde ingen nytta. Han försökte, men ingen litade på honom-
-så han levde på bidrag.
Mammas pengar gick till lånet.
Jag hade inga vänner utom mammas dator och vi kom väldigt väl överens.
Internet, spel, forum, chattar med främlingar, alla möjliga sidor.
Lätt tillgång och oändliga möjligheter.
Det fick mig att vilja gå på college och gå i Steve Jobs och Bill Gates fotspår-
-och förbättra världen.
Lyckligtvis, eller olyckligtvis, insåg jag att jag fick spara till skolan själv.
Mina allra första dollar.
Jag var en klickare. Jag bytte IP-adress och gick till samma sidor om och om igen.
Det var tråkigt, men lättförtjänta pengar.
För 1000 klick fick jag 20 dollar. Det var inte mycket-
-men allt stort börjar smått.
Tiden gick och jag ville lära mig mer om världen, särskilt finansvärlden.
Internet var fullt av åsikter om bankerna, finanskrisen, systemets sårbarhet-
- och behovet av förändring, men vissa saker förändrades aldrig.
- Är du otrogen, så berätta det! - Det var ditt misstag att ta oss hit!
Vi kom hit för att vi inte hade något val!
Det var så jag växte upp. Som ni ser var det ingen saga-
-men jag hoppades på en förändring.
En kaffe, tack.
Gårdagens hackerattack slog mot flera myndighetssidor och banker.
DarkWeb tog på sig ansvaret för attacken.
En kriminell nätorganisation ledd av hackern Zed.
En internationell brottsling inblandad i dussintals fall världen över.
I den här videon tar de på sig ansvaret.
Vi är DarkWeb. Vi står inte overksamma medan slavdrivare styr våra liv.
Vi slår tillbaka. Vi ska störta dem. Det här är bara början.
Börsen har varit instabil på grund av attackerna.
Mamma, jag är hemma!
Mamma? Mamma, vad är det?
Vilket jävla skitsnack. Mamma, vi fixar ett nytt jobb.
Den banken äger lånet och nu vet de att jag inte klarar avbetalningarna.
Vi förlorar huset.
- Okej, vad sa pappa? - Pappa? Han sover.
Okej, mamma.
- Vad är det här? - Pengar. Jag skaffar mer när de tar slut.
- Vad har du gjort? Har du stulit dem? - Nej, jag har sparat till college.
Hur? Du har aldrig sagt något. Var kommer de ifrån?
Det spelar ingen roll. Det viktiga är att vi inte blir av med huset.
- Jag kan inte ta dem. Du behöver dem. - Snälla mamma, jag är vuxen.
Jag kan skaffa ett jobb och tjäna nya pengar. Ta dem, snälla.
Vad ska jag säga till pappa?
Säg sanningen.
Mina tankar skenade. Varför? Jag hatade banken som gav mamma sparken.
Även om de hade goda skäl hatade jag dem. Det tog år att spara ihop pengarna.
Jag hade delbetalat skolan och nu kunde jag förlora allt. Jag måste börja om.
Jag hade inga år att tillgå.
Jag behövde något snabbare, men internet var fullt av blåsningar.
Då mindes jag något.
DarkWeb var en berömd hackergrupp, konstigt nog låg deras sida uppe.
Det verkade enkelt. Jag behövde bara skapa ett konto.
Men riktig åtkomst var inte så lätt.
Soldat?
- Jag vill gå med. Hur blir jag soldat? - Vet du vad det är? Du måste bli inbjuden.
Hur blir jag inbjuden?
En medlems rekommendation eller ett arbetsprov.
De bad mig stjäla ett kreditkortsnummer. Så sållade de ut nybörjarna.
Det verkade enkelt och jag hade ett möjligt offer.
En kille i skolan förtjänade det verkligen, Randy Bickle.
- Se dig för nästa gång. - Vad är ditt problem?
- Vad sa du, Dostojevskij? - Ge dig på nån i din egen storlek.
Vill du slåss, va?
Nästa gång, ditt rövhål.
Vilket pucko.
Randy föll för min fejkade träningssida. Hans pappas kort hade gott om kredit.
Pappa! Får jag låna ditt kort?
NYTT KÖP
Jag läckte informationen till DarkWeb och en av dem kontaktade mig.
Hur kan jag hjälpa dig?
Kan ni hjälpa mig att tjäna lite pengar?
Visst, men åker du fast så står du ensam.
Uppfattat. Hjälper ni mig?
Befordran: Soldat.
En "Roosevelt" gav mig åtkomst på låg nivå. Det var snarare ett jobb.
Svarta marknaden.
Hans priser var lägre än marknadens och köpare var lätta att hitta.
Första gången skickade han speldatorer som jag bara behövde sälja.
Jag hittade en köpare på nätet, en småstadsspelare som spelade om pengar.
Det spelade ingen roll, det viktiga var att han hade pengarna jag behövde.
Jag hade aldrig haft så mycket pengar. Jag gav Roosevelt hans del och köpte en dator.
Med andra ord var jag igång och jag gillade det. Mycket.
Roosevelt skickade grejor. Jag sålde dem och tjänade de pengar jag behövde.
Det var alltid enkla produkter. Telefoner, smycken, klockor eller datorer.
Lätta att bära och lätta att sälja.
Man kunde tjäna pengar på andra sätt.
Forum listade sårbara onlinebutiker som var lätta att hacka.
Jag ville inte gå så långt, men de var försäkrade och tog inte så stor skada.
Jag sålde några hundra kreditkort.
- Du får 3000. - De är värda 7000.
Sälj dem själv, då.
Jag behövde falska ID-kort för att använda dem, så jag tog det jag kunde få.
Skicka pengarna, då.
Det tog fyra år att spara ihop 30000. Den här gången tog det fyra veckor.
Nu var jag redo.
- Jag ringer er när jag kommer fram. - Var försiktig.
Okej.
Jag skickar er pengar varje månad.
Umgås och ta hand om varandra.
Jag lämnade mina föräldrar och åkte till storstan.
Jag visste inte om det var rätt beslut, men nu var det fattat.
VÄLKOMMEN TILL TORONTO
Det var häftigt att flytta till Toronto. Allt var större.
Välkommen till ert nya hem. Huset är övervakat och har gemensam takterrass.
Det finns en lastkaj på baksidan. Ni har nya rostfria vitvaror och panoramafönster.
Området är på uppgång. Bättre blir det inte.
- Har ni några frågor? - Hur kopplar jag upp mig?
Tyvärr betalade jag försent till skolan och jag fick börja först i januari.
Då behövde jag försörja mig.
Roosevelt befordrade mig på DarkWeb.
Jag kunde köpa kreditkort och falskleg och använda dem till näthandel.
Nästa hållplats: St. George.
- Hej, jag väntar ett paket. - Okej.
Ja, jag ska kolla.
Det ska vara det här.
- Okej. Skriv under där. - Visst.
- Varsågod, herr Münchhausen. - Tack.
Kör till Chinatown.
Men det var inte så enkelt.
Jag kunde inte använda Craigslist i stan, det var för många snutar-
-så jag provade pantbanker och juvelerare.
Du pratar engelska, va?
Jag har klockor. Okej?
Jag vill sälja dem. Vill du köpa dem?
Det är äkta klockor, okej?
De kostar 15000 dollar. Jag säljer dem för 10000.
- Tusen? - Ja.
- Vad är det? - Det här är också äkta klockor, okej?
Jag säljer dem till dig för 200 dollar.
Tio. Det är tre klockor. Tio.
Vänta!
- Hej. - Hur kan jag stå till tjänst?
- Varför säljer du dem efter tre dagar? - Jag ville inte ha dem längre.
- Lämna tillbaka dem. - Jag har tappat kortet jag köpte dem med.
Vänta på ersättningskortet. Det är bättre än att förlora pengar på att sälja dem.
- Vill du köpa dem eller inte? - Okej, herr... Münchhausen.
Vi kräver två ID-kort och en bekräftad adress.
Du får skriva under på att de inte är stulna.
Vi går igenom din ansökan. Om allt stämmer kommer du tillbaka och vi köper dem.
Kan du inte köpa dem nu? Jag sänker priset med 1000 till.
- Jag måste följa reglerna. - Glöm det. Jag behåller dem så länge.
Visst.
- Har du en jobbig dag? - Känner jag dig?
Sye. Jag vill bara prata med dig om dina klockor.
Nej, jag är ingen snut. Jag kanske vill köpa dina klockor.
- Vad vill du prata om? - Om det hjälper, så får du 5000 för alla.
- Jag är ingen idiot. 30000. - 7000.
Såhär gör vi.
Om jag går in och säljer dem för minst 30000, så får jag 30 procent.
- Du måste få pengarna idag, annars... - ...annars tar du klockorna och går.
Klockorna är väl ändå stulna?
Så vad har du att förlora?
- Okej. - Kom igen.
Vänta. Jag går in ensam, okej?
Tjena, Christopher. Titta, vem som är här. Hur är det, kompis?
Vad i helvete? Din jävel!
Vad oförskämt. Kom, vi går en sväng.
- Vad hände där inne? Du försvann. - Vadå? Jag gjorde det jag sa.
- Ja, jag gick ut bakvägen. Här. - Det sa du inte att du skulle göra.
Det är 24500 dollar i väldigt smutsiga 20-dollarssedlar.
- 50-och 100-lappar tar för lång tid. - Sålde du klockorna för 35000?
Kvittot ligger i påsen.
Du verkar inte vara en student med dyr klocksmak eller en tjuv-
-så jag undrar: "Vem är den här grabben?"
Hur gjorde du det så fort?
Det berättar jag om du berättar var du fick klockorna ifrån.
Lugn, det är alltihop. Jag lovar.
Okej. Ja.
Det var så jag träffade Sye.
Behandla köparna på olika sätt. Det låter enkelt, men är viktigt.
Säger du fel sak, så förlorar du trovärdigheten. Man blir svartlistad fort.
Ni jobbar, trots förhållandena. Det är strongt, ni borde berömma er själva.
Vet ni vilka som håller med mig? Era fruar, föräldrar, söner och döttrar.
Ni bör kunna ringa dem.
Har ni provat en sån här? - Tänk dig in i köparens position.
- Tackar. - Ni är gripna.
Sen finns det högt uppsatta människor som man inte tror att man kan muta.
Det kan man inte förrän man hittar något de gillar.
Det vi har åt er är enastående.
Monokrom LCD-display, USB-port, 20 Megabyte inbyggt minne-
- och inbyggd kompass. Era vänner kommer att undra hur ni fick tag på dem.
- Vem har du stulit ifrån nu? - Min kompis på fabriken får dem billigt.
- Hur många har ni? - Två åt er, åtta åt era vänner.
Vi tar dem.
Så finns stamkunderna, man måste alltid hålla dem nöjda.
Man måste alltid komma med grejor. Tillit är värdefullt i vår bransch.
Det tar tid att bygga upp, men man förlorar den lätt.
Tjena. Chris, förresten. Vad kan jag hjälpa er med?
Bang.
På några månader tjänade vi 60000.
Mina föräldrar fick lite, jag sparade resten. Det var dags att börja i skolan.
Hjärnan bakom gårdagens hackerattack mot världsbanken-
-kallar det "en rättshandling".
Inga pengar rördes, men säkerhetsintrånget var avsevärt.
Bankerna förslavar sina innevånare och låter folket förslavas av sina skulder.
Det är inte folkets fel, utan bankens fabricerade synd.
En missbrukare misslyckas, langaren är brottslingen.
Banker och bankirer, var vaksamma. DarkWeb kommer och tar er.
Jag tänkte på de orden och insåg att universitetslivet inte var min grej.
Hej, om du inte har köpt böcker än, så sparar du en slant på de här.
Jag bad Sye om hjälp med ett nytt jobb.
Jag ville göra nåt större, som DarkWeb.
På forumet fanns svartlistade bankirer som skulle straffas.
Vi behövde komma åt deras plånböcker, för deras onlineinformation var skyddad.
Mina vänner kan hjälpa oss.
Det överraskar dig nog att de viktigaste jag känner jobbar i tjänstesektorn.
Folk som känner folk hjälper en att komma åt de som bor på hotellet-
- eller äter på restaurangen. Det är dem man behöver känna.
Som sagt, bankirerna var korrumperade.
DarkWeb ville straffa dem och jag ville hjälpa till med den goda saken.
Ingen visste att jag gjorde det och det var hela poängen. Vi var anonyma.
Vi har fått ett till. Jag skickar dig det.
Jag hade inte klarat det utan Sye. Han kände folk på många ställen.
Tjena, Chavez. Hur är läget?
- Grabbar! - Robin! Kom till mig!
Ditt fräcka lilla stycke.
- Var har du varit hela mitt liv? - Du kommer aldrig hit. Har du bytt sida?
Jättekul. Robin, det här är min vän Alex.
- Han har aldrig varit på strippklubb. - Du har inte missat något, raring.
- Minns du bankiren jag pratade om? - Ja, han kommer hit jämt.
Jag låter en av tjejerna ta hand om honom. Jag har något mer åt dig.
Det kom in en kille igår och strödde pengar omkring sig. Han var nog colombian.
Allt gick bra, tjejerna tjänade pengar, men sen tvingade han sig på en av dem.
Jag gick emellan. Han glömde kortet och vi ville inte lämna tillbaka det. Varsågod.
Jävlar, ett Infinity-kort. Det är fullt av pengar och kan användas i butiker.
Roa er, killar. Jag vill inte ha något för det, det är en present.
Se till att straffa den jäveln.
Jag älskar dig.
Jag älskar henne.
Nej. Vi kan inte ta pengar från det kortet, det är för farligt.
Vadå? Jag tänkte inte... Du, det är lättförtjänta pengar.
Du sa det själv, det är fullt med pengar. Vad är 20 eller 30 tusen för honom?
Vi fixar ett falskleg, klär ut oss och går till banken. Klart.
Sedan rör vi det aldrig igen. Jag lovar.
- Jag borde gå in, jag ser colombiansk ut. - Stressa mig inte.
Du kan ha rätt, det kanske är dumt. Tänk om han har stöldanmält kortet.
- Jag kollar redan. - Va? Vad gör du?
Jag köper en låt med kortet. Det är 99 cent. Går det, så fungerar kortet.
- Okej, färdigt. Det funkar. - Ska du verkligen göra det här?
Okej, var självsäker. Håll inte på med kläderna. Låtsas att du hör hemma där.
Hyrbilen var jättedyr, så se till att det lönar sig. Ingen press.
Kör!
Lugn, vi fick pengarna.
Sye älskade att festa, men det var inte min grej.
Det fick mig att undra vad fan jag gjorde av mitt liv.
Då hittade jag något väldigt intressant.
Banken som sparkade mamma och ägde vårt lån stod på sårbarhetslistan.
Jag mindes mammas tårar och ville hitta ett sätt att sparka dem på pungen.
De skulle inte få reda på att det var jag, men det var hela poängen.
Sye, kan du hjälpa mig med ett jobb?
Jag vill skapa kaos i en bank. Jag vill få dem att stå stilla i veckor.
- Något som får dem att stänga igen. - Det låter bra, men vad tjänar vi på det?
Det handlar inte alltid om pengar. Den här gången handlar det om hämnd.
Vad behöver du hjälp med?
Det blir bra. Självsäker, men inte för självsäker. Kom ihåg det, självsäkerhet.
Jag går in och låtsas vara en ny kund. Jag vet var jag ska sätta mig.
Före lunch låtsas jag vilja ta ett lån, men jag måste charma en banktjej.
- Där kommer du in. - Kan jag hjälpa dig?
Kan du prata med brittisk dialekt? Gör det, om du kan.
- Varför? - Tjejer faller för det varenda gång.
- Jag vill söka lån till ett litet företag. - Jaha, ett företagslån?
Har ni konto här? Inte? Då har vi ett par olika alternativ vi kan prata om.
Jag tar era detaljer.
Vilka otroligt vackra, symmetriska drag ni har. Ni borde vara med på film.
Jag känner en regissör som gärna låter er provspela för sin nästa film.
- Oj. - Jag kom bara att tänka på det.
- Okej, kan jag ta ert namn? - Javisst.
- Ursäkta. - Det är ingen fara.
Så många pennor ni har.
- Ursäkta. - Ingen fara. Jag öppnar ett konto åt er.
Jag skriver in datumet.
Så. Oj, det var märkligt.
- Det verkar vara något fel. - Är något på tok?
Det var verkligen märkligt. Jag undrar vad det beror på.
- Ni har nog lunch. Jag återkommer senare. - Ja, det är nog en bra idé.
- Lycka till. - Carol, det är något som är fel.
När jag är klar lämnar jag banken och går till bilen. Ingen misstänker något.
- Ursäkta, sir! - Helvete.
Ursäkta, kan ni följa med oss? Vi har ett säkerhetsproblem.
- Så hemskt. Vilken sorts problem? - Det går fort. Följ med oss.
Hallå! Hallå!
Ursäkta mig! Ursäkta! Konstapeln!
Alex och Sye. Tack för ert tålamod.
Jag är säkerhetschef på banken.
- Sye, du kan gå. - Jag stannar nog hos min vän.
- Absolut inte. - Sye, jag fixar det här.
Vilken häftig liten pryl. Har du gjort den själv?
- Jag säger ingenting utan advokat. - För det första har du inte råd med en.
Jag är ingen polis, så du kan vara ärlig mot mig. Har du gjort den själv?
- Jag skrev mjukvaran. - Inte illa för en grabb. Var köpte du den?
- På nätet. - Var på nätet?
Vi anmäler dig för inbrott, cyberterrorism-
- och förberedelse till bedrägeri på federal nivå. Fem till tio års fängelse.
Du får inte röra en dator igen på hela ditt liv.
Om du inte vill berätta var du köpte den här.
Okej, då ringer jag polisen.
- Sir, får jag be om ert namn? - Curtis.
- Är det ert för-eller efternamn? - Både och.
Okej, herr Curtis. Kan ni lägga undan telefonen, tack?
- Du får en minut på dig. - Det här var bara ett spratt.
Jag skulle inte stjäla något. Er säkerhet är usel, era brandväggar uråldriga.
Jag fick in ett virus i systemet väldigt lätt.
Det ser illa ut för er att en 18-åring kunde ta sig in och stjäla information.
- En sån här bank bör vara säkrare. - Jaha.
Okej, det jag föreslår är...
...att ni låter mig uppgradera mjukvaran gratis.
Säg att ni utförde ett säkerhetstest och att jag ska fixa ett problem.
Banken verkar säker, era chefer tackar er och i utbyte vill jag bara ni låter oss...
...gå härifrån, så låtsas vi att ingenting har hänt.
Låter det vettigt?
- Vad fan hände? Varför släppte de dig? - Jag lovade att inte göra om det.
Var det allt du sa? Det känns lite för enkelt.
Jag ville straffa banken och misslyckades.
Vissa såg det inte så. Någon läckte det på DarkWeb och alla visste att det var jag.
Först var jag orolig för att råka illa ut, men folk var imponerade.
Till och med chefen för DarkWeb.
Vakna, Sye. Zed klickade gilla.
- Vem gillar du? - Zed, som jag berättade om, gillade det.
Vad glad jag blir för din skull.
Jag hade aldrig fått sådan uppmärksamhet.
Jag var visst modig som jag gick in på banken istället för att hacka utifrån.
Det var därför han märkte mig.
- Hördu, du är berömd. - Va?
- Vad gör du? - Jag har precis fixat en dejt åt dig.
Vad i helvete?
Hon vill träffa dig. Hon har idéer om hur ni kan samarbeta. Gulligt, va?
- Ska jag dejta främlingar? Vi ligger lågt. - Nej, du måste få ligga.
Kom igen, vad är det värsta som kan hända?
- Så det är du som är Kira? - Ja, men det är inte mitt riktiga namn.
- Var kommer du ifrån? - Jag berättar inget personligt.
- Okej, vad ska vi då prata om? - Var kommer du ifrån?
- Från London i Ontario. - Jaha, det suger ju.
Tack så mycket.
- När är du född? - Den 23 juni 1993.
Titta, du är en idiot.
Jag vet ditt namn, din hemort och din födelsedag. Jag kan stjäla din identitet.
- Det vore synd om nån som du slutade så. - Nån som jag?
Du kan lika gärna berätta din mammas flicknamn eller yrke.
- Hon har inget. - Vad trist.
Hon är bunden av ett huslån hos banken som sparkade henne för ett tag sen.
- De visste att hon inte hade råd. - Knarkaren begår misstag, langaren brott.
- Citerade du just Zed? - Ja, det gjorde jag.
- Följer du honom? - Ja, gör inte alla det?
Nej. De flesta vill bara tjäna pengar.
- Så... Har du träffat honom? - Jag har nästan träffat honom.
- Vad betyder det? - För att möta Zed ska man göra nåt stort.
- Tänker du svara? - Ja, förlåt.
- Ja? - Pippar ni än? Nej, jag skojar bara.
Du, jag har en idé.
Vi frågar om hon vill jobba med oss.
Är det verkligen en bra idé? Vi har just träffat henne.
Det hon skrev om kreditkort och Bitcoin... Ursäkta, men hon vet mer än du.
Ska vi växa oss större kan en tjej vara till hjälp. Vi är bara två snubbar.
Hon kan vara en flickvän, en avledning. Du litar väl på mig?
Fråga om hon vill jobba med oss.
- Okej, jag ringer upp dig. - Fråga henne!
- Så... - Jag tänkte... Börja du.
- Nej, börja du. - Jag undrar om du jobbar med någon nu.
Det var lustigt, för jag tänkte fråga om du ville samarbeta.
Kira fick oss att skena iväg. Vi köpte en kreditkortsskrivare.
Jag har några tusen tomma kort från Thailand. Vi kan sälja dem på DarkWeb-
- eller använda dem i butiker. Med den här kan vi få kreditkortsinformation.
Vårt folk tog kreditkortsnumren. Vi skickade kopiorna över hela världen.
Vi använde Bitcoin, en digital valuta som inte går att spåra.
Folk betalade för kreditkorten med dem.
Hon lärde mig om säkra webbläsare. Man kan köpa en atombomb utan att spåras.
Jag kan skriva in adressen igen här.
Hon var även användbar rent praktiskt.
Gillar du den, älskling? Vi tar den.
Kira uppgraderade oss och hittade mål med mycket större plånböcker.
Vi hade råd med dyra leksaker. Vi gick från onlineköp till kortköp i butiker.
- Varför tar du bilder? - Så kunderna vet vad jag säljer.
Har ni kul? Vad bra. När får jag köpa något?
Att hitta rätt bil är som att hitta rätt kvinna. Man måste in i henne.
Flera gånger om dagen. Visa henne för vännerna, men låt dem inte röra henne.
Då har ni kommit rätt, beroende på hur mycket ni vill spendera på henne.
Det beror på vilken sorts tjej det är.
Italiensk.
- Gillar du henne, chefen? - Hon är okysst.
När det var dags att sälja var Kira oväntat skicklig.
Jag sålde klockorna. Jag ville ta lite eget initiativ.
- Grymt. - Jag hittade en köpare till diamantringen.
Hon använde sajten Mobli för att annonsera ut varorna till kunder.
Vi blev imponerade, men misstänkte att hon hade en partner.
Sye var inte nöjd med det nya upplägget. Han brukade sköta försäljningen.
- Var hittar du dem? - Min morbror hjälper mig och får en andel.
Vi måste träffa honom om han ska jobba med oss.
Han jobbar bara med mig, så vi måste inte blanda in honom. Om det är okej?
- Det gör oss ingenting. Eller hur, Sye? - Nej, Alex. Inte alls.
- Är allt okej? - Ja, det är bra.
Du verkar störa dig på något.
- Vi måste inte samarbeta med henne. - Jag vet inte.
Hon verkar inte förhandla om priset med köparna.
Hur fan känner hon dem? Knullar hon med dem?
- Hennes morbror hjälper henne. - Vad ska hon då med oss till?
Hon verkar klara sig bra ensam. Magkänslan säger att nåt är fel.
Magen kanske är avundsjuk för att hon kan göra det du gör.
- Du skämtar väl? - Jag vet inte. Du verkar störa dig på det.
- Och jag fick 10 procent i dricks. - Varför? Runkade du av dem?
Var inte sån nu.
- Vi borde flytta till Hongkong. - Varför? Vad finns det där?
Minns du att jag sa att det händer mycket där?
Du och jag skulle klara oss bra där, om vi försökte. På allvar.
Hongkong är rätt ställe för folk som vi.
Sye kan sköta affärerna här, men du och jag borde sticka.
Bara ett litet tag.
Jag kan inte bara sticka, inte utan Sye. Jag kan inte lämna min bäste vän här.
Tänk på saken.
- Hej. - Jag hoppas att det här är viktigt.
- Roosevelt, trevligt att äntligen träffas. - Jag har inte hela dagen på mig, grabben.
Jag ville bara tacka dig...
- ...och träffa dig personligen. - Var det därför du bad mig att komma hit?
Tja, jag tycker att det är viktigt...
Du inkluderade mig och gav mig en chans.
Ett tecken på min tacksamhet.
- Hur mycket är det? - 5000.
Det var snällt, men jag har hört att du...
Kan man få en jävla kaffe, eller?
Jag har hört att du kör butiker. Varför?
Jag tjänar bättre då.
Det smakar skit.
Jag undrar om du känner en tjej som heter Kira, hon är löjtnant.
- Nej. Hurså? Vill du knulla henne? - Nej, jag var bara nyfiken.
Har jag inte hört talas om henne, så är hon nog inte bra. Hur som helst.
- Vi är nog färdiga här. - Vet du hur jag kan träffa Zed?
Känner du Zed?
- Är du snut? - Självklart inte.
Ställ inte så korkade frågor, då.
- Det här är en korkad idé. - Lugn, kompis.
Säg inte åt mig att lugna mig! Jag är inte din kompis.
- Du kan inte ge oss order. - Jag ger er inte order.
Men sköter vi det här fel, så blir vi inte av med grejorna. Det är logiskt.
Det logiska är att jobba i liten skala och sälja i små mängder.
När det är dags växer man och säljer mer.
Det är ju det vi gör. Vi växer, så häng med.
Alex, gå emellan innan jag välter bilen och hon dör när jag landar på henne!
Du måste lugna ned dig. Du gör alla spända.
Man ska vara spänd. Det var en dum idé att åka på det här mötet.
- Hur vet du det? - Vi vet inte vilka storköparna är.
- Vad spelar det för roll? De köper ju. - För att... Herregud, Alex. Tänk lite.
Vi har något bra ihop, jag vill inte sabba det.
Jag har koll på henne och något stämmer inte. Det är mitt fel, som tog in henne.
Men den där jävla tjejen utsätter oss för för stora risker.
Vi utvärderar situationen och säljer allt om vi kan.
Annars säljer vi dem en och en. Eller? Det är inget problem.
Alex!
Allt ser bra ut. Vi vill göra affär.
Ja, det ser bra ut och jag gör gärna affär.
Men jag vill veta vad ni vill binda er vid.
Hur många vill ni köpa idag? Några stycken? Hälften? Hur många?
Vår affärsmodell bygger på tillit. Utan tillit kan man inte göra affärer.
Jag vill vara pålitlig, så känn inte att ni måste köpa allt idag.
Ni kan köpa några och komma tillbaka.
Nej, min partner tar fel. Det finns inget förhandlingsutrymme.
Ni köper allt i lastbilen, eller så hittar vi en annan köpare.
Det är erbjudandet.
- Vad fan gör du? - Säljer. Du vågar ju inte.
- Det är vår största affär, förstör inte. - Låt de vuxna sköta det här.
Nej, för din stora käft sabbar affären.
- Hur vågar du säga så till mig? - Jag har också betalat för grejorna!
Var har du hittat dem? De verkar inte känna dig, så var kommer de ifrån?
- Sye, det är hennes morbror. - Den där morbrodern. Tar du hennes parti?
Hon tar hit skumma köpare som lika gärna kan vara snutar.
- De är inte snutar! - Hur vet du det? Du är så jävla kaxig!
- Lugna dig, för helvete! Du snackar bara! - Jag snackar hur mycket jag vill, gumman!
- Jag har hållit på mycket längre än du! - Nu gör vi affär.
- Det blir ingen affär med henne här! - Är det problem?
- Det är inga problem. - Rör mig inte!
- Vi vill inte ha problem. Vi gör affär. - Det blir ingen affär!
- Okej, det är lugnt. - Sluta vara så jävla fega.
Vi gör affär nu. Ni köper allt i lastbilen.
Sye och Kira, ni håller käften! - Vill ni inte göra affär, så är det okej.
- Vi kan göra upp affären en annan gång. - Det blir aldrig någon affär nu.
Om vi ser er igen eller om ni handlar med någon vi känner-
- är vi inte lika trevliga som vi var idag. Kom.
- Det var ju trevligt. - Bravo, Sye.
- Dra åt helvete! - Måste du vara stöddig mot honom?
Det var mina kontakter, nu har ni förstört allt. Vilket slöseri med tid.
Helvete!
Vilken jävla röra. Antingen så blir ni sams eller så delar vi på oss.
Jag vill inte bli skjuten och det vill nog inte ni heller.
Sye, du måste lugna dig.
Tror hon att hon kan sköta något, så ge henne chansen.
- Förlåt. - Visst, säkert.
Visst. Förlåt.
Det är snutar vid lastbilen.
Vi måste sticka.
Det var nära ögat.
- Varför åkte han bara? - Vem bryr sig?
Jag har tänkt på det som hände idag. Det är nog dags att vi flyttar vidare.
Han har rätt. Köparna kan ge sig på oss. De har maffiakontakter.
Tog du kontakt med kunder som har maffiakontakter? Vad fan är det med dig?
Det spelar ingen roll längre. Vi måste lämna stan.
Okej. Vart ska vi ta vägen, då?
Vad sägs om Hongkong?
Hongkong blev vårt nya hem. Vi hade tjänat bra och ville njuta ett tag.
- Det här är fint. - Ja, det är väl okej.
- Menar du allvar? - Vadå? Det är ett jävla hotell.
Jag letar rätt på minibaren.
Vi skaffade en ny bil och ett lugnt ställe att jobba på-
-där vi förvarade grejorna och pengarna.
Efter allt som hänt hoppades vi att allt skulle lugna ned sig och vi få det bättre.
Jag hoppades det, i alla fall.
- Tack. - Åh, Gustav.
Volymerna blev större. Vi köpte och sålde mer och till högre priser.
Men det var samma skit. Klockor, smycken, datorer och telefoner. Det kändes trist.
- Jag gillar dem. - Vi tar dem.
Allihop.
Jag hoppas att ni inser vilken kvalitet det är på produkten.
- Hur mycket för allt? - 200.
Till er.
Tack.
Vi tjänade bara pengar. Vi hade inget syfte. Vi kom ingen vart.
Vi började bli slarviga.
Vi brukade göra testköp på nätet för att kolla att kortet inte var spärrat.
Vi hade hundratals kort och det var svårt att hålla koll på dem, så...
Vi fick kvarhållning på ett kort.
Jag är ledsen, sir. Sir!
Spring!
När ett kort spärras och någon använder en kopia känner terminalen av det-
- och säger åt kassören att behålla kortet och ringa polisen.
Det var riskabelt att inte testa korten.
Som sagt, vi tjänade bara pengar. Mycket pengar.
Problemet är att pengar inte förändrar folk. Det visar vilka de är.
Jag fick se en sida av Sye jag inte hade sett förut.
- Lägg av med datorn nu. - Vi hittar fortfarande köpare på Mobli.
Vi kommer ingen vart. Vi gör bara samma skit som i Toronto.
Det är väl trist?
Vi har inget budskap, vi skadar inte systemet. Vi tjänar bara pengar.
Vad vill du göra, då?
Vi måste skärpa oss och göra något stort som svider.
Zed är en visionär.
Ska man förändra systemet sker det genom pengarna. Pengar är makt.
Kan vi tjäna pengar och skapa kaos samtidigt, så får vi hans uppmärksamhet.
- Hur då? - Vi kan försöka...
- Vi borde fira! - Fira vad? Misslyckande?
Jag fyller år.
- Vad tycker du? - Hur kunde vi glömma hans födelsedag?
- Vi måste ge honom något. - Nej, Alex. Jag menade bankomaterna.
- Det är min tjej, inte din. - Hon vill inte vara med dig.
- Jag har betalat henne för kvällen. - Jag betalade tredubbelt. Dra åt helvete!
- Du har inte råd med henne längre. - Fan också.
Sye!
Lugna dig!
Håll käften, för helvete!
Förlåt, kompis.
Du, jag vet att jag klantade mig.
Okej.
Jag fattar.
Andrew Smith. Eric DuPere. Kom ut.
- Vad hände? - Min morbror.
- Var är Sye? - Vet inte. Han var borta när jag vaknade.
- Du, jag har nog det vi har letat efter. - Vad då?
Bankomater.
Bankerna har fysiska pengar i bankvalv, bankfack och bankomater.
Nätbedrägerier täcks av försäkringar, men fysiska platser är en säkerhetsfråga.
Banken kan förlora sitt rykte.
Fantastiskt. Varför har vi slösat tid på all den andra skiten?
Kolla här.
Gillar ni det? Jag har gjort min grej. Jag har köpt och sålt lite grejor.
Påstå att jag inte kan längre. Det är en ursäkt för igår också.
- Bra jobbat. - Ja, bravo.
För gamla tiders skull använde jag det här kortet.
Menar du allvar, Sye?
- Använde du det kortet? Är du galen? - Vad är problemet?
- Var är din jävla förklädnad? - Jag hade solglasögon på mig.
Solglasögon. Fint. Problemet är att vi tog pengar från kortet, Sye!
Du kan inte använda det utan förklädnad! De kan hitta oss!
- Jag försökte bara hjälpa till. - Som igår, när vi hamnade i fängelse?
- Jag bad om ursäkt. Vad vill du ha av mig? - Jag vill inte ha någonting av dig mer.
Du har varit ett arsel och sabbat allt. Du litar inte på Kira, du är full jämt-
- och nu använde du kortet jag var tydlig med att du aldrig fick använda igen!
Det är nog lika bra att du åker hem till Toronto, för du verkar vantrivas här.
- Har hon sagt åt dig att säga så? - Nej, det är jag som ber dig att åka.
Med dig här blir vi inlåsta eller dör!
Det är bäst att du tar din andel och drar.
Okej. Jag packar väskorna.
Jag har lämnat mina falskleg i lådan. Lycka till med allt.
Det här var kul en gång i tiden.
Helvete. Vad fan har jag gjort? Vad fan har jag gjort?
Fan också.
234 Tak Man Street.
Prova bankomaten på 18 Kierna Waiden Road.
5052 Ma Hang Road. Det är mycket folk, men du kan ta ut mycket.
Det är den sista. Jag lägger ner.
2,3 miljoner dollar har stulits ur olika bankomater i Hongkong.
Polisen vet inte hur det gick till.
Men vi vet att en ökänd kriminell organisation på nätet tar på sig ansvaret.
DarkWeb, nätmaffian som styrs av den internationellt eftersökte Zed-
-lämnade visitkort på brottsplatserna.
DarkWeb begick brotten och vi kommer att söka upp de ansvariga.
- Skål för att vi har skapat lite kaos. - Bankerna är oroliga för sina tillgångar.
Vi får väl packa och sticka härifrån imorgon. Hela stan lär leta efter oss.
Ja.
- Är allt okej? - Ja, allt är bra.
Kom igen nu. Titta på mig och säg vad det är.
- Jag vill sticka. - Ja, det är ju det vi gör. Vi åker ju.
Nej, jag menar att jag inte vill hålla på längre. Jag vill försvinna.
- Försvinna vart? - Vart som helst. Investerar vi pengarna...
...behöver vi aldrig tänka på det igen.
- Vad fan, menar du allvar? - Svär inte åt mig.
Okej. Förlåt, men det är ju helt jävla puckat.
Vill du lämna det här bakom dig och leva ett vanligt, tråkigt liv?
Vore det så tråkigt om det var vi två? Vi kunde slappna av och bara leva!
Hur länge då? Det var du som ville skapa kaos och tjäna pengar.
- Vi har gjort det. Nu slappnar vi av lite. - Så fan heller. Vad har förändrats?
Du. Jag hade andra planer i livet och nu har det förändrats.
Jag förstår dig, men jag kan inte bara släppa det här.
Mina föräldrar förlorade nästan allt på grund av bankerna. Jag ska straffa dem.
De jävlarna förtjänar inte att sitta i sina stolar och blåsa folk.
- Bra jobbat. Du är underchef nu. - Herregud. Zed.
Tack, sir.
Jag vill diskutera något med er. Kan vi träffas?
Vi kan diskutera här.
Det här måste sägas öga mot öga.
Omöjligt.
Det gäller miljarder med dollar.
Någon hör av sig.
- Då var det klart. - Du anar inte vad du ger dig in i.
Jag förstår mig inte på dig. Det var du som ville få Zeds uppmärksamhet.
DOLT NUMMER
Ja, jag är i Hongkong.
Ja, vi är två. Ja.
Kiras plan fungerade. Zed upptäckte oss och stämde träff utanför Hongkong-ön.
Mannen bakom DarkWeb-masken var inte som jag hade föreställt mig.
Kliv ur bilen. Han muddrar er.
Så vad gör ni i Hongkong?
Vi åkte nästan fast i Toronto. Kira föreslog att vi skulle flytta hit.
Varför föreslog du det?
För att Hongkong är rätt ställe för folk som vi.
Och vi hörde att ni kanske fanns här. Vi ville träffa er.
Ville ni träffa mig? Varför trodde ni att ni ens skulle få min uppmärksamhet?
- Vi hade en plan som drog in pengar. - Jag bryr mig inte om pengar.
Men jag vet att många gör det. Vad behöver ni min hjälp med?
Vi behöver stora resurser. Planen fungerar inte utan er.
Okej. Berätta då...
- Varför behöver jag er? - För att vi kan utföra det här jobbet.
Jag har folk som sköter sånt åt mig, troligtvis bättre.
Jag tror att ni är en principfast man.
Om jag kommer med en bra idé så låter ni mig fullfölja den.
När ni har sagt det ni tänker säga-
-måste ni förstå vem jag är.
Jag är inte er vän eller er chef.
Jag är er ägare.
Jobbar ni för mig blir ni min egendom.
Sköter ni jobbet rätt så kan ni få vad du vill.
Men begår ni ett misstag-
-så dör ni.
Era familjer och vänner också.
Vill du hålla i yxan, så måste du hugga av huvudet ordentligt.
För hos mig finns inget utrymme för misstag.
- Varför sa du ingenting där inne? - Han kan göra vad som helst.
Vad fan?
Sye har ringt.
Alex, det är jag. Jag är ledsen för hur allt gick till.
Jag har tänkt och jag vill gottgöra dig och Kira. Fortsätta som det var förut.
Jag är på hotellet och väntar på er tills ni kommer tillbaka.
Så... Det kanske är du.
Vänta lite.
- Han är på hotellet. - Verkligen?
- Han lät okej. Vi ska nog prata med honom. - Ja, kanske det.
Sye?
Sye! Sye?
Helvete! Helvete!
- Jag ringer snuten. - Alex, vi kan inte ringa snuten.
Jag ringer efter ambulans! De kan hjälpa honom!
- Vi kan inte lämna honom där! - Det går inte att hjälpa honom!
- Dra åt helvete! - Ge mig telefonen! Sluta, Alex!
Sluta! Vi måste sticka!
Snälla...
Colombianen som lämnade sitt kreditkort på strippklubben i Toronto hade spårat oss.
Han missade den första transaktionen, men var beredd på den andra.
Hade Sye inte kommit tillbaka, så hade Kira och jag varit döda.
Ett team väntar på er. De gör allt ni ber dem om.
- Vi är nästan framme. - Jag hörde vad som hände med er vän.
Jag förstår att det känns svårt, men säg såhär till er själva:
"Jag ska ändå genomföra det här jävla jobbet."
Jag ska ändå genomföra det här jävla jobbet.
- Efter det här måste vi ha ett gömställe. - Ja, vi åker tillbaka till Toronto.
Nej, vi måste så långt bort som möjligt. Jag har en idé om en mötesplats.
Ända sedan bankerna började utsättas för hackerattacker är marknaden ostadig.
Riksbankschefen fick in mer pengar i marknaden och den börjar att stabiliseras.
Bättre boenden, lägre skatter. Mer pengar för er, mig och alla andra.
- Var har du varit? - Jag var och ringde.
15 på gång.
- Är ni säker? - Ja, jag är säker, herr DiMayo.
Aktierna må vara billiga, men de går ut om en halvtimme och blir värdelösa.
Genom att köpa dem satsar ni på att marknaden ska kollapsa.
- Ni måste förstå att mitt jobb är... - Ert jobb är att göra som jag säger.
Säger jag åt er att köpa, så köper ni.
Okej, sir. Ni ser dem så fort beställningen är mottagen.
- Jag klarar inte det här. - Vänta, vänta, vänta.
Vad gör ungarna? Gå och sätt er.
Vi bör backa ur. Något är snett här. Det kommer att gå illa.
- Det slutar illa. - Hörni? De är nästan framme.
- Jag behöver dig här. - Nej, du klarar dig ensam.
- Okej, jag vill ha dig här. - De närmar sig byggnaden.
Jag vill göra det här med dig. Sen gör vi precis vad du vill, men stanna här nu.
- Det är inte så enkelt. - Snälla Kira.
Hörni, vi behöver er verkligen här.
Då kör vi, hörni.
Sir, kan ni kommentera marknaden? Tänker ni justera styrräntan?
- Ingen kommentar. - Ni har fått marknaden på fötter igen.
Ja, för helvete!
Är de redo? Kör igång.
Marknaden kraschar efter mordet.
Riksbankschefen skjuten.
Skjutning dödar riksbankschefen.
- Det här är senaste nytt. - Vi har bilder att visa er.
Det har hänt något med riksbankschefen.
Situationen påverkar naturligtvis delstaten och hela landet.
Vi väntar på att bekräfta om han är död. Han togs direkt till sjukhus.
Riksbankschefen blev just skjuten utanför Riksbanken.
Vi vet inte vad som händer.
TOKYO I JAPAN
Hallå? Va? När då?
- Riksbankschefen är skjuten. - Vad står aktierna i?
Det är inte bekräftat att han är död.
Händer detta verkligen? Herregud.
Ja, självklart! Sälj allt! Ja, allt! Gör det bara!
Jävla jänkare.
Det står att riksbankschefen har blivit dödad.
Det är omlöjligt. Ring.
- Vem ska jag ringa? - Ring New York!
- Sir, det verkar bli en utredning. - Vi drar oss ur.
Skicka resten till de här kontona. 20 procent till Alex, resten delar ni på.
- Vi bör nog vänta till på måndag, så... - Gör det bara.
Oz, kom ihåg att pengar inte förändrar någon. Det visar bara vilka de är.
Vi får se vad vår vän gör med sina pengar.
- Vi måste sticka. - Vänta lite. För Syes skull, din jävel.
Va? Vänta lite.
- De säger på nyheterna att ni är mördad. - Hallå?
Vad fan pratar du om? Hur kan jag vara död om jag pratar med dig?
Där stängde börsen. Efter dagens tragiska händelser störtdök börsen.
SEC verkar ha satt stopp för all börshandel tills vidare.
Det är oklart hur det påverkar ekonomin, men det lär få stora sidoeffekter.
- Okej, Alex. Tiden är ute. - Alex! Era jävlar! Alex!
Var är Kira? Vad har ni gjort med henne?
Era jävlar!!
Var är Kira?
Ska ni bara sitta här? Är det allt?
Ja?
Ja. - Vi sticker.
Vem var det? Var det din mamma? Bjöd du in henne till festen?
Tyst.
Vad gör du? Helvete!
Jävlar.
Till flygplatsen, så fort som möjligt.
Får jag låna din telefon, snälla?
Numret är inte i bruk.
Kiras och Zeds nummer var tagna ur bruk. Hur var det möjligt?
Vilka kidnappade mig? Zeds folk? Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag åkte för att möta Kira där hon sa att ingen skulle hitta oss.
Jag kände mig avskuren från världen.
Jag var ensam och jag hade oddsen emot mig.
Kira och jag bestämde att om något hände skulle vi ses klockan 12 vid Wat Arun-
- två dagar efter operationen. Jag blev tvungen att vänta.
I det ögonblicket mindes jag mina föräldrar.
Jag hade glömt bort dem.
Vi kan inte svara, lämna ett meddelande.
Hej, mamma och pappa. Det är Alex.
Förlåt för att jag inte har ringt. Förlåt för att jag bara försvann.
Jag kommer hem om några dagar, jag lovar.
Jag saknar er. Okej, hej då.
Alex? Alex!
- Telefon? Hej, vill du köpa en telefon? - Ja.
- Bästa kvaliteten. - Nej, något billigare.
- Den är billig, 1000 baht. - 500 baht? Inte?
- 600 baht. - Okej, 600. Tack.
Tack.
- Ett enkelrum, tack. - Får jag se på ert pass, tack?
- Har ni internet? - Internet fungerar inte.
Tack.
Jag väntade och väntade på henne, men hon dök aldrig upp.
Nu kände jag mig verkligen ensam igen. Inga vänner, ingen familj. Ingen.
- Ursäkta, vad är klockan? - Jaha. Kvart över tolv.
Tack.
- Vad är klockan? - Tio i tre.
Jag var vilsen. Jag visste inte vad jag gjorde eller vart jag skulle.
Jag hade en konstig magkänsla. Något var fel.
- Hej, jag vill använda internet. - Okej, betala först.
- Ni tar kort, va? - Gå till nummer fem, till vänster.
Till vänster.
DOMÄNEN DARKWEB HAR TAGITS ÖVER AV USA: S JUSTITIEDEPARTEMENT
BÖRSHANDEL
Dagar efter det fingerade mordet på riksbankschefen är börsen igång igen.
De ansvariga är gripna. Den ökände hackaren Zed är gripen-
-och åtalas för internetbedrägerier-
-insiderhandel, skattebrott och terrorism.
Polisen har även avslöjat detaljer om Zeds kumpan Kira Whittal.
Hon har varit hos Zed från början. Hon sköts när hon försökte fly från FBI.
De dödade henne när hon öppnade eld.
Hur är det möjligt?
En tredje medbrottsling greps i morse.
Den colombianske affärsmannen Alfonso Regalo greps för att ha finansierat...
Hon kan inte vara död. Hon måste ha lämnat en ledtråd på sin sida.
INGEN UPPKOPPLING
Ursäkta, jag är inte uppkopplad! Kan du koppla upp mig igen?
- Du, har du pass? - Ja.
Fem minuter till? Det är viktigt. Gå in och tryck på knappen.
- Vad heter fem minuter på thailändska? - Följ med oss!
Jag behöver prata med någon. Nej, ni förstår inte!
Jag behöver fem minuter! Jag måste prata med någon!
Bara fem jävla minuter!
BANG KWANG-FÄNGELSET
Nej, nej, nej. Hör på. Lyssna på mig, snälla.
Kan vi stanna en stund? Jag behöver bara fem minuter!
Kom tillbaka, snälla! Jag behöver fem minuter på internet!
Någonstans inom mig hoppades jag att Kira levde och skulle hitta mig.
För varje dag som gick förlorade jag mer hopp.
Jag har bett om det ett tag nu.
Det räcker om jag får fem minuter. Fem minuter är inte särskilt länge!
Fem minuter på nätet! Hur svårt kan det vara? Hur många gånger måste jag fråga?
Jag hör att ni går där ute! Kan ni åtminstone säga något?
Säg nej, men var inte tysta!
Hallå!
Då lät jag det sjunka in.
Jag godtog min ensamhet.
Mina föräldrar, Sye, DarkWeb, Kyra och Zed.
Det var så långt bort och så länge sedan. Då ville jag förbättra världen.
Nu var min värld död, så jag struntade i livet.
Men livet struntade inte i mig.
Jag glömde det förflutna och bara levde.
Jag levde som ett djur i en bur, men jag levde.
Jag insåg att när jag hade fyllt 21 år hade jag åsamkat många mycket skada.
Jag var skyldig till att de jag älskade hade dött.
Allt hade förändrats. Kaoset, konspirationerna, det jag trodde på.
Allt hade förändrats.
Men det fanns en sak som aldrig förändrades.
Jag led av att veta att hon satt och väntade på mig.
Jag skulle aldrig komma. Jag saknade mina föräldrar och ville så gärna träffa dem.
Jag ville krama dem som aldrig förr och prata med dem om ingenting.
Jag ville vara nära dem, de känner mig.
Jag var färdig med att låtsas vara någon annan. Jag ville bara vara mig själv igen.
Efter två år släpptes jag. Kungen hade befriat mig.
Det var otroligt, jag blev släppt under mitt falska namn, men det viktiga var...
- Du kan gå. - ...att jag var fri.
Jag var äntligen redo att åka hem.
- Hej. - Hej.
Hur kan du vara här?
Du är helt uppenbart duktig på det du gör, så om du vill bli släppt i förtid-
- utan att finnas i brottsregisteret så har vi ett jobb åt dig.
NÄTBROTTSENHETEN
- Vad hände, varför släppte de dig? - Jag lovade att inte göra om det.
Vi har en kille som kan föra oss närmare honom.
- Han är ung. - Du med.
- Vi gör honom intresserad av dig. - Vad vet du om New York-börsen?
Du hjälper honom att tjäna pengar. Vi organiserar allt.
Om någon undrar, så kalla mig din morbror.
- Var hittar du dem? - Via min morbror.
- Sedan tar du honom till Hongkong. - Hongkong är rätt plats för såna som vi.
- Tänk om han inte faller för det. - Då skrämmer vi honom till att åka.
Jag har tänkt på det som hände idag. Det är nog dags att vi flyttar vidare.
Där får du honom att göra bankomatgrejen, så att Zed upptäcker er.
Jag pratar om bankomaterna.
Vi är nära om något går snett.
- Vad hände? - Min morbror.
Vadå "du tror inte att han klarar det"? Har du fallit för honom eller nåt?
Jag hade andra planer i livet och nu har det förändrats.
Herregud. Zed.
Vi behöver bevis för att han finansierade operationen-
- och visste om börskraschen. Vi tar honom för insiderhandel och bedrägeri.
Jag och Alex måste komma undan. Jag gör det inte om han blir gripen. Förstått?
- Visst, men ni får aldrig träffas igen. - Okej.
- Var var du? - Jag var och ringde.
Jag menade att vi måste långt bort.
Jag ville träffa dig där och berätta allt, men de hade andra planer för mig.
Zeds kumpan Kira Whittal sköts när hon försökte fly från FBI.
Alex! Era jävlar!
När jag kom ut började jag leta efter dig. Det var lätt att spåra upp dig-
- men det tog ett tag att få ut dig. Jag önskar att jag kunde ha skickat en lapp.
Jag ville berätta att jag var på väg, men risken fanns att de såg det.
Jag var tvungen att vänta till idag.
- Varför berättade du ingenting? - Jag försökte.
Jag ljög aldrig för dig, jag berättade bara inte hela sanningen.
- Så vad gör du här? - Får jag skjutsa dig hem?
- Jag får svårt att komma över gränsen. - Inte om du använder ditt riktiga pass.
- Klarar du att köra? - Ja.
I slutänden fick jag börja om. Leva ett hederligt liv och tjäna pengar hederligt.
Och Kira... Jag var bara glad att hon levde.