Lås och ladda, mina damer!
Där!
Vi är inne.
Ms Goines, det borde finnas en processor
där de beräknar splinthopp.
Uppfattat. Kommunikation? Nej. Processor!
Processor.
Hittade den! Extraherar primärkoden nu.
Vi är fast!
Finns det en annan väg?
Tillbaka samma väg vi kom.
Det tar en timme. Det här är över då.
Fan!
Här kommer de!
Ta dem!
Kom igen. Kom igen!
James?
Retirera!
James!
Det här gick fort.
Cassie?
Cassie? Jones?
De är för många. Vi är fast!
Jones, Cole är i fara. Han behöver Döttrarna.
Cole! Jag behöver mer ammunition!
Jones!
Jones?
Katarina?
Sektion fyra är säkrad.
Vi har maskinen.
Katarina.
Det sorgliga med tur är att den bara kan definieras av
hur länge den inte varar.
Snälla, kom igen.
Snälla. Kom igen.
Hurra!
Max?
"Och jag kommer tillbaka till dig nu när tidvattnet vänder!"
Herrejävlar.
Radio Ägg. Jag vill önska en låt.
Uppfattat, höna!
- Ja! - Vad gör du?
God morgon, Titan!
Det här är J.H. Bond från W.K.R.P. år 2043.
Jag rockar tidsflödet från morgon till kväll, från f. - Kr. till e. Kr.
Den här är för Trött i Titan,
den sömniga Olivia Kirschner.
Hon har lyssnat länge, är Vittne för första gången,
har ett ansikte för radio och en röst för NPR.
Överraskning, bitch!
Kom till mig, Jag kommer att vara ensam.
Långsam förändring kan slita oss itu.
När ljuset når ditt hjärta, älskling.
Våga inte glömma mig.
Våga inte, våga inte.
Våga inte glömma mig.
ÅR 2043
Jag trodde inte att Döttrarna kom så här långt österut.
Vad är du ute efter?
En armé.
Du sa till Max att du och jag är gamla vänner.
Det blir vi. En dag.
Jaså?
Jag respekterar handeln mellan våra läger.
Det är bra grejer.
Döttrarna är på genomresa, jag bryr mig inte.
Men här är du, den gamla zigenaren.
Vill du spå min framtid?
Spoilervarning, Teddy. Du har ingen.
Så du vet en del om mig. Min familj, min Wilsons sjukdom.
Våra knivar ser likadana ut.
- Det är samma. - Nej.
Vittnen? Budbärare?
Tidsresor.
Det är nån Twilight Zone-skit.
Jag är för gammal för den här skiten.
Vad fan är det där?
Delen där vi springer.
Vad är det här?
En sista chans för oss att rädda världen.
Tanten sa att vi skulle hamna i samma lag.
Att jag skulle lägga gamla affärer bakom mig.
Det är tydligt att hon talade sanning om skit.
Titta på det här.
Men ni två.
Varför skulle jag inte bara attackera er här?
För att vi är West 7.
Det har vi alltid varit.
Vi är med eller dör.
Vi måste slå ut ett kraftverk.
Det är vid foten av tornet där borta.
Det kan vara enda sättet att stoppa apokalypsen.
Vill du spränga lite skit?
- Visa vägen. - Nu kör vi.
Kom igen, killar.
Vi måste rädda världen.
Det är klart.
Jag har den.
- Vi måste gå. Kom igen. - Okej. Hallå!
Jones, vi bearbetade koden. Vi är på väg tillbaka.
Cole, var är ni?
Vi är på väg till kraftverket, men om vi inte hinner
Vi behöver en reservplan.
Jennifer och jag går till kontrollerna.
- Cassie - Vi ska vara försiktiga. Ta den här.
Cassie?
Klarade du det?
Cassie? Är du okej?
Vi måste skjuta mot kärnan.
Vi måste storma dem.
Ja, och vi blir nog dödade.
Kom igen.
Jag avundas dig, Cassandra.
Jag har aldrig älskat nåt.
Röda skogen har alltid varit för mig, aldrig nån annan.
Men du? Du har större behov av den än jag.
Allt jag har gjort är att bevittna,
men du har levt fram till nu.
Du tog mina vänner.
Min familj!
Skjut mot kärnan!
Min son.
Vi har ont om tid!
Sekvensen är nästan slutförd!
Sätt fart!
Ser du den?
Skogen?
Den är nästan här.
Sätt fart!
Nej.
Du kommer för sent. Den har tagit all kraft den behöver.
Nu behöver vi bara vänta till tidens ände.
Snart är du och han i det där huset för alltid.
Jag vet att det är ditt perfekta ögonblick.
Nej.
Det här är det.
Hallå!
Tornet är fortfarande igång!
Cassie! Är du där?
Jag är här. Jag är vid kontrollerna.
Tack gode Gud.
Stäng av.
James.
Jag är ledsen.
Cassie!
Cassie, snälla!
Du kan avsluta det här.
Vi kan ha en evighet.
Gör det inte
Du och jag.
Vi kan gömma oss i det där huset för alltid.
Vi kan uppfostra en son som aldrig dör.
Vi kan ha allt
tills det inte betyder nåt, för det tar aldrig slut.
Vi ska vara tillsammans för evigt,
tills vi inte ens minns hur det känns att hitta varandra igen.
Efter en timme. En minut. En sekund.
Jag följer med dig, Cassie.
Vi kan ha evigheten.
Eller så kan vi ha nu.
Med ett slut som gör det verkligt.
Snälla.
Ge oss ett slut.
Titan är vår.
ÅR 894
Det är nåt med dess ögon.
I hennes blod finns en vilande form av kalaviruset.
Du är en djinn.
Inuti det gamla köttet finns ett flera hundra år gammalt virus.
Jag var en sak i en låda.
För att säkerställa slutet
måste vi bevara början.
Var och en av oss har hjälpt James till hans sista stund.
Vi måste bevara kausaliteten,
annars har allt varit förgäves.
Ni måste återvända
till er tidslinje för att fortsätta.
Det var konstigt.
Det kommer att bli mycket konstigare.
Deacon.
Du.
Jag känner igen dig.
Från tv. Du är läkaren från smittskyddsinstitutet.
Du är en bra man.
Har det fortfarande.
Vad händer nu? Har jag en cykel till vad som helst?
Du och jag har en jävla massa skit att göra.
Jag hjälper dig igenom det.
Okej.
- Det blir en sjuhelsikes föreställning. - Ja.
Du skjuter mig.
- Förlåt. - Du skjuter mig.
Nej, jag ber om ursäkt.
Jag förlät dig.
Se bara till att ha säkringen på.
Så det här är min belöning för all den här skiten?
Jag blir skjuten.
Med min tur missar du nog
och sabbar allt.
- Jag vill bara säga - Nej, nej.
Gör inte det.
Jag vill inte slösa bort mitt farväl på den här du.
Jag vill spara det till den som behöver det.
Men vi gjorde det rätta, eller hur?
I slutändan.
Ja.
Vi gjorde det på rätt sätt, broder.
Vi ses snart.
Ms Goines?
Döttrarna,
min dotter kommer att ha en otrolig tur.
Hannah var
Kommer att bli en fantastisk kvinna.
Tack vare dig.
Skådespelaren säger inte "hej då" till sin publik.
Bara "god natt".
Och sen vaknar hon och gör det igen.
Vi ses, tjejen.
Du kommer att gilla det här.
Jag minns första kvällen vi träffades.
Jag väntade i din bil.
Jag såg dig gå över parkeringen, prata i mobilen och le.
Jag var redan kär i dig.
Jag minns att jag tänkte att jag skulle förstöra ditt liv.
Nej, det gjorde du inte.
Och nu får jag ge tillbaka det till dig.
Du blir läkare igen.
Du kan stå i solen.
Du behöver inte se dig över axeln längre.
Du vet, du och jag? Vi fick inte mycket tid.
Men vi levde ett helt liv tillsammans.
Jag älskar dig.
Okej.
Jag är dr Cassandra Railly från smittskyddsinstitutet i Maryland.
Vi jobbar på att begränsa kalaviruset
på smittskyddsinstitutet i Baltimore.
Jones, om du hör mig, pesten börjar med Leland Goines,
säkerhetsbeteckning Frost.
Men vi är pestens sanna arkitekter.
De tolv apornas armé iakttar mig.
Jag har ont om tid.
Svaret finns ibland er.
Snälla, Cole. Kom ihåg
Döden kan göras ogjord.
Inte kärleken.
Jag trodde du sa att du var klar med den där saken.
Det är jag nu.
Titans system har behandlat koden.
Vår maskin är redo.
Vad sägs om en cigg till?
Okej?
Vet du
Jag har alltid velat fråga dig var du fick tag på de här?
På Raritan planterade jag tobak,
där bak, bredvid gurkorna.
James.
Tack.
Du gav ett löfte, som du höll,
att vi skulle möta slutet tillsammans.
Och det har vi gjort.
Jag tror aldrig att jag har
berättat vad du betyder för mig.
Jag
Jag hade två mödrar.
Jag är glad att du är här med mig i slutet.
Initiera splintsekvens.
ÅR 2013
Frågan har aldrig varit om, utan när.
När vi står inför nästa epidemi eller nästa pandemi.
I Aten, 430 f. - Kr., tyfus.
Tusen år senare härjar justinianska pesten i Bysantinska riket.
På 1300-talet förstör digerdöden större delen av Europa.
Antik historia, eller hur?
Inte direkt.
Dr Railly.
Jag kanske börjar få kläm på det här.
Men jag var tvungen att ta mig igenom det.
Jag känner mig lite borta i dag. Som om det är nåt jag glömt att göra.
Eller nåt jag borde göra.
Jag vet inte. Jag är nog bara trött.
Jag går hem och lägger mig. Jag får se hur jag mår i
Jag ringer tillbaka.
Jag är ledsen, ma'am. Jag har inget.
Det måste finnas.
Det finns ingen James Cole. Nånstans.
607.
Svit 607, det är en permanent bostad.
Ja. De slutade sälja de rummen på 1940-talet.
Ma'am?
Man kan inte återvända till en plats man aldrig har varit på
Man kan inte resa i tiden, förutom sekund för sekund.
Och om det finns en framtid,
är det tack vare dig.
Tack vare dem.
Familjen jag älskade, men aldrig kände.
ARVTAGARE SKAPAR ENHÖRNING VETENSKAPLIGT SAMFUND FRÅGAR VARFÖR
I den här framtiden möttes de flesta aldrig,
men vissa var ämnade för det.
Smarta hjärnor som fördriver dagen med enkla rutiner.
Och om du tror på ödet,
kanske du tror att sönernas öde är deras fäders.
Och brödernas deras bröders.
Vi förändrade vissa,
och vissa inte alls.
Vissa levde bara för varandra.
För sina barn.
En gång i en annan livstid
räddade vi sju miljarder.
Men i det här livet är jag nöjd med att rädda en i taget.
En låg dos antibiotika.
Hon kommer att bli bra.
Och i slutet av varje kväll,
av en anledning jag inte riktigt kan minnas
är det en sak jag säger till solnedgången,
ett hopp som jag säger högt.
Vi ses snart.
Det är inte himlen.
Bara The Keys.
Jennifer?
Hej, Utteröga.
Är det här på riktigt?
Fel person att fråga.
Vad har jag alltid sagt om slut?
Det rätta
Är det man själv väljer.
Men ibland är det ett som nån annan väljer åt en.
Det kan komma en dag då ett enda liv för sju miljarder är ett för mycket.
Tänk på det här då. Oavsett vad.
Rädda den enda.
Jag trodde att du sa att du var klar med den där saken.
Nu är jag det.
Jones.
Hon raderade dig från tidslinjen.
Primärkod initierad.
Med en mindre ändring.
Den här du, den sista du
Hon såg till att tiden spottade ut dig nånstans.
Vad är universums oskrivna lagar bra för om man inte kan bryta mot en?
Risken, då? Att "manipulera tiden"?
Tiden vet.
Men den vet också att den är skyldig dig en tjänst.
Lever jag?
Du lever.
Du var aldrig galen.
Du var den bästa av oss alla.
Hälsa från mig.
Var är du nu?
På en säker plats? Varm?
Bredvid nån du älskar?
En dag är allt det borta.
Tiden går, som den ska.
Allt som betyder nåt är nu.
Lyckliga i alla nuvarande dagar.
Undertexter: Louise Arnesson