Herregud!
Nationalgardet syns inte till. Varelserna river staden.
Folk blir uppätna levande!
De kommer!
Kom igen, vi måste härifrån!
Öppna dörren! Öppna dörren!
Mamma? Jag vet, här med.
Lås dörren till ditt rum och släpp inte in någon. Inte sköterskorna... Mamma?
FYRA TIMMAR TIDIGARE
WHITTENDALES UNIVERSITETSSJUKHUS
Nu när vi har sett hur döden ser ut-
-är frågan till er alla: Hur dog han?
Patienten klagade på halsont-
-feber och hosta.
Baserat på dessa faktorer, kan ni lista ut mannens dödsorsak?
Har någon en teori om dödsorsaken baserad på den informationen?
Syfilis?
Bra försök, Abby, men syfilis infekterar inte lungorna.
Peter? Suzie?
- Influensa. - Korrekt. Vilken stam, Zoe?
- Det måste vara H1N5. - Nära. H1N1.
Notera de kollapsade luftsäckarna. De fylldes inte och gav inget syre.
Det dödade honom.
Lugn, Zoe. Betyget sätts inte idag.
Doktorn. Kommer ni på terminsavslutningsfesten?
Vadå, dricka med mina elever? Nej, tack. Ha det så kul.
- Du kommer väl? - Nej, gå du. Jag har prover att ta först.
Vad inte för hård mot dig själv. Du blir besatt av sånt här.
Jag vet. Jag fattar bara inte att jag missade det.
- Okej, ring mig! - Jag ska.
EPIDEMIOLOGI
Förlåt att jag stör. Din stamkund är här för att ta veckans blodprov.
- Kan Abby hjälpa mig? Han är otäck. - Jag vet att han är märklig...
...men hans antikroppar är hundrafalt fler än normalt.
Det liknar ingenting vi någonsin sett. Zoe, det här är en bra chans för dig.
- Hej, Zoe. - Hej, Max.
- Det är trevligt att träffa dig igen. - Din arm?
- Allt för din skull. - Var snäll och dra upp ärmen.
Självklart.
Zoe, har du funderat på det jag frågade förra gången?
Jag har sagt att jag inte är intresserad, Max.
Du vet att jag aldrig kommer att ge upp. Du borde verkligen ge mig en chans.
Knyt handen.
Slappna av.
Som en vampyr som tömmer mig på blod.
- Zoe, tack för att du är så försiktig. - Din andra arm.
- Vad är det där? - Gillar du det?
- Du måste sluta. - Har du problem här inne, Zoe?
- Jag ger bara veckans blodprov. - Försvinn, din otäcka gamla jävel.
Zoe.
- Han är galen. Han lämnar mig inte ifred. - Låt inte folk påverka dig, Zoe.
Var starkare nästa gång.
Kom nu, festen väntar.
- Doktorn ordinerar mingel och sprit. - Jag klarar inte sociala situationer.
Du träffar dem varje dag.
- Var har du varit, älskling? - Försökt få med mig den blyga ut.
- Vi går och tar en öl. - Hjälp mig att hämta en tunna i bårhuset.
Jag fixar det. Jag ska vara social efteråt, jag svär.
Peter?
Peter, var är du?
- Ditt jävla rövhål! - Kom igen, alla vill göra sådär.
- Nej, bara idioter som du. - Förlåt, då.
Jag vet att jag är ett kukhuvud. Snälla, kan vi inte gå och supa nu?
Gör aldrig om det där!
Max, vad gör du här nere?
Lugn.
- Jag vill bara prata. - Vi har ingenting att prata om.
- Du förstår, vi är sammanbundna. - Det finns inget "vi", Max.
Vi är menade att vara tillsammans.
Släpp mig! Peter!
- Ge mig en chans. - Max, släpp mig! Hjälp mig!
Hjälp mig. Hjälp mig, någon!
Jag tycker om att du kämpar emot. Du är min.
Zoe! Zoe!
Vi måste dra härifrån! Nu! Han har vaknat!
- Zoe, vad händer? - Kom igen! Varför kommer ni inte? Kom!
Doktor Beeman, hur mår ni?
- Nej, Peter! Bort från henne! - Peter!
Abby! Abby, kom!
Zoe, hjälp mig upp! Hjälp!
Abby, nej!
Abby! Abby! Nej!
Abby!
Fem år har gått sedan första utbrottet.
När det kom rapporter om att viruset hade blivit en internationell kris-
- var det försent. Få av oss överlevde. Resten blev ruttnare.
Jag var en av de få som hann till ett flyktingläger i tid-
-bara för att hamna i High Rock-bunkern.
Ett militärt underrättelsecenter som samlar data om ruttnare.
Problemet är att det är ett år sedan vi hörde av högkvarteret.
Och troligen en evighet sedan vi såg en överlevande.
Så det här är vårt hem nu. Delvis militärbas, delvis flyktingläger.
Man tager vad man haver och samlar det som finns kvar av livet.
Det här kommer ju ändå att bli vårt hem ett tag framöver.
- God morgon. Hur är det med huvudvärken? - Mycket bättre, tack.
Och du, din lille jäkel. Låt mamma sova inatt.
Håller du dig till hastighetsbegränsningen?
Ska doktorn duscha efter joggingturen? Säg till om du behöver hjälp.
- Lugn, Alphonse. Hon är upptagen. - Jag skämtar. Jag väntar på rätt tjej.
- Du kan få vänta ett tag. - Kyligt, doktorn. Riktigt kyligt.
Kom nu, Alphonse.
Tror du att löjtnanten har rätt, att vi bara slösar tid här?
- Gud kanske inte vill att vi stoppar det? - Det kvittar. Vi har ett jobb att göra.
Jag stöttar dig.
- Elyse, får jag ruttnarprov nummer åtta? - Visst.
Varsågod.
Den här minns jag. Han hade hemska bitmärken i handen.
- Vad tror du hade hänt? - Han hade nog handen i fel tjejs byxor.
Zoe? Lilys feber har stigit.
- Medicinen du gav henne hjälpte inte. - Möt mig i sjukstugan.
- Var gör det ont, gumman? - Överallt.
Du är en sån modig liten flicka.
Blunda och vila nu. Jag ska försöka att få dig att må bättre, okej?
Blir Jeffs skörd bra så klarar vi vintern.
Jag ska göra vad jag kan. Hoppas att moder natur samarbetar.
Vi har hittat fler råttor på lagret, men Steve tar hand om det.
Det har varit mycket slarv på sistone. Vi befinner oss i krig.
Ett fel kan förstöra allt vårt slit. Jag tolererar inga misstag.
- Zoe, du är sen. - Ursäkta att jag stör, men det är allvar.
- Vad är det? - Lilys antibiotika fungerar inte.
Det är nog bakteriell lunginflammation, väldigt smittsamt. Hon är i karantän.
- Du är vår läkare, kan du inte göra något? - Antibiotikan biter inte på det Lily har.
- Vi måste skaffa mer utrustning. - Vi har redan åkt inom hela ditt område.
Då måste vi åka längre. Vara djärvare.
Jag studerade medicin vid Whittendales universitet.
Den medicinska utrustningen förvarades i ett låst valv. Jag kan koden.
- Nej, det är för långt bort. - Det är långt bort, men värt risken.
- Vi kan förhindra att sjukdomen sprids. - Eller så isolerar vi Lily.
Att isolera henne hjälper inte. Hennes sjukdom kommer att sprida sig i bunkern.
Många av oss kommer att dö. Det är ett medicinskt faktum.
Okej. Min bror Baca tar befälet över din lilla utflykt.
Ni åker vid gryningen och kommer tillbaka direkt. Inga sidospår.
- Är det uppfattat? - Ja, sir.
Det kommer att ordna sig.
Jag har saknat dig.
- Hjälp! - Du är min.
Hjälp mig, någon!
- Vad är det? - Ingenting.
Vad betyder det?
- Jag måste gå ut. - På allvar? Vi pratade om det här sist.
- Jag har mycket att tänka på. - Vi, då? Är det inte viktigt?
- Jag älskar dig, Zoe. - Jag bryr mig om dig, det gör jag, men...
Jag måste gå och titta till Lily nu.
- Hej, Zoe. - Hej, gumman.
Imorgon ska jag ut och försöka hitta något som gör dig bättre.
- Men det finns ju ruttnare där ute. - Det är ingen fara.
De skrämmer mig inte.
Gör mig en tjänst.
Ta hand om det här medan jag är borta. Det var min mammas.
Det skyddade mig när jag var liten, nu skyddar det dig.
Tack.
- God natt, gumman. - God natt.
Lystring, civila. Huvudporten öppnas om tre minuter.
- Jag är tillbaka innan du vet ordet av. - Alla civila ska utrymma området nu.
Jag upprepar: Utrym området nu.
- Förlåt för igår kväll. - Jag borde inte ha reagerat så.
Nu hämtar vi Lilys medicin.
Håll er undan.
Jag brukade göra såhär som barn.
- Vadå? - Du har aldrig pratat om din barndom förr.
- Din mamma och pappa. - Det finns inte mycket att prata om.
- Du, då? - Pappa låg i armén. Han log aldrig.
Utom när han jagade med mig och Miguel.
Hur kan ni vara bröder? Ni är så olika.
Miguel har alltid varit som han är. Alltid.
Han har alltid velat vara bättre. Alltid velat ha kontrollen.
Som pappa.
Vet du vad jag saknar? En flottig ostburgare med pommes frites.
Jag får säga pizza i form, på Chicago-vis.
- Du då, Elyse? - Jag saknar Maggie's Place.
Ett fik i Wichita som mamma tog mig till. Den bästa jävla äppelpaj som fanns.
Schyst. Frank, vad saknar du? Glass? Chicken nuggets?
Jag saknar när folk höll käften.
Helvete! Något är fel. Jag kör åt sidan. Skärp er. Fokusera.
- Säkra området! - Det här är inget bra ställe.
- Vi ser ruttnarna försent. - Vi valde inte att få stopp här.
- Håll tyst och håll koll. - Vad ser du, Lucy?
- Kom igen! - Det är kylaren igen. Den skulle vara hel.
- Hur lång tid tar den att laga? - Osäkert. Kylvätskan når inte blocket.
- Löjtnanten blir arg om vi är sena! - Jag vet! Kom igen, Lucy.
- Det skymmer snart. - Jag vet.
Första teamet tar västra området, andra teamet tar östra.
Det här tar för lång tid. Vi borde vända.
- Vi kan komma tillbaka om ett par dagar. - Lily kan inte vänta i ett par dagar.
Varför riskera åtta liv för ett? Sjuk unge eller ej.
Vi säger såhär: Tänk om Lily var din unge.
Ditt sjuka barn i bunkern. Lyckas vi inte, så kan det bli så.
Ruttnare! Positionera er!
- Lucy! - Nästan klar. En minut till.
- Det låter som en svärm. - Skynda dig, Lucy! Vi måste iväg!
- Färdig! - Tillbaka till fordonen! Nu! Kom igen!
Kom igen!
- Kom igen! - Kom igen nu!
- Team två, ge mig en statusrapport. - Klart bakåt. Vi skakade av oss dem, kom.
Uppfattat. Skaderapport, kom.
Inga skador. Vi kom undan med blotta förskräckelsen, kom.
Inte en sekund för tidigt. Vi är framme.
Lucy, Derek och Thomas stannar här. Alla andra följer med mig.
Kom igen, Alphonse.
Höger, sen första vänster.
Rakt fram, ta vänster längst bort.
Säkrat. Framåt.
Gå.
Här, till vänster.
Säkrat. Oj.
Det är vaccin, det är antibiotika. Ta de hyllorna först.
- Lucy, rapportera. - Allt är lugnt här, kom.
Uppfattat. Stanna kvar, vi är ute om fem.
- Okej, vi har allt. Kom igen. - Okej, vi måste röra på oss.
AMMONIAK
- Var är Zoe? - Vet ej. Skotten kom från södra flygeln.
- Gud, Zoe. Vad fan hände? Är allt okej? - Jag mår bra.
Vi måste härifrån nu. Fan.
Det kommer ruttnare! Rör på er!
- Frank! - Jag har ingen bra skottlinje!
- Herregud! - Kom igen, Frank! Vi sticker!
- Gud, han är infekterad! - Stick! Dra härifrån! Stick!
Utgå nu! Kom igen!
- Baca, var är Frank? - Han är borta! Hoppa in!
Kom igen! Rör på er!
Kolla Humveerna.
- Ni är jävligt sena, Baca. - Vi fick lite bilproblem.
Vi förlorade Frank också. Han är död.
Därför åker vi inte på såna uppdrag, så att folk inte dör i onödan.
- Inte i onödan. Vi fick medicinen, Miguel. - Kalla mig löjtnant.
- Ni skulle ha avbrutit efter bilproblemen. - Vi behövde utrustningen.
Var är Frank?
Det kan väl du berätta för henne, Zoe?
Jag är så ledsen, Elle.
Allt det här är ditt fel!
Det var din idé att ge sig iväg!
Vänta!
Alla boende återvänder till bunkern nu. Alla boende återvänder till bunkern nu.
- Hörde du inte skiftlarmet? - Jag vill leta efter bollen.
Jag hittar den. Gå in, du.
Huvudporten stängs nu.
- Förlåt, jag trodde att jag hade kollat. - "Förlåt" duger inte när ruttnarna kommer.
Vi har den.
Hej, gumman.
- Du kom tillbaka. - Jag lovade ju.
Det här kanske smakar lite äckligt, men du är väl modig?
Lite till, bara. Duktig tjej.
Zoe. Tack.
- Tack så mycket. - Varsågod.
Hej.
Det här är nödbunkern High Rock. Om någon hör meddelandet, svara på denna frekvens.
Det här är...
Det här är nödbunkern High Rock. Om någon hör meddelandet...
Ville ni träffa mig?
Lämna rummet.
Jag bad dig att komma hit för att jag tror att det har skett ett missförstånd.
Ett missförstånd?
Käfta aldrig emot inför de andra. Jag för befälet här.
Mitt jobb är att se till folks säkerhet och jag avgör hur det görs. Förstått?
- Ja, löjtnant. - Utgå.
Zoe, vänta. Vad ville Miguel?
Fråga honom, Baca. Han är ju din bror.
Miguel borde inte ha skyllt Frank på dig. Det är inte ditt fel.
Frank visste riskerna med att gå ut. Du räddade Lily och alla andra här inne.
- Alla är tacksamma för det. - Tack.
Jag måste tillbaka till arbetet.
Jävla råttor.
Jag var på matchen. Era kastare kunde inte kasta snabbt om deras liv hängde på det.
Uppvärmning är viktigt för laget.
Visst. Yankees var bäst någonsin. Bara ruttnarna gjorde så att vi inte vann.
Intala dig det. Rangers hade krossat er.
- High Rocks bästa. - Med hälsning från kocken.
- Vad är det för jävla kö? Folk har jobb. - Förlåt. Jag kom igång sent i morse.
Steve skulle ha lagat den trasiga spisen, men har inte dykt upp.
Wendy, säg åt din pojkvän att komma hit och laga spisen omedelbart.
Ja, sir.
Jobba snabbare.
Stevie?
Var är du, älskling?
Du behövs i mässen!
Älskling? Miguel är förbannad!
Hej, Lily. - Jeremy.
Lily ska redan sova. Hon behöver vila.
Du får komma tillbaka imorgon.
- Hej då, Lily. - Hej då.
- Jag ville ge tillbaka det här. - Behåll det. Det klär dig bättre.
- Sov nu. - Inte förrän mamma har sagt god natt.
Hon kommer när hennes skift är slut.
God natt, gumman. Dröm sött.
Kod röd! Inkräktare! Kod röd! Inkräktare!
Larm i medicinska avdelningen. Jag upprepar: Larm i medicinska avdelningen.
Kom igen! Spring!
Kom igen! Nej, nej, nej!
Max? Känner du igen mig? Hur kan du fortfarande leva?
- Zoe! - Döda honom inte! Han är ingen ruttnare!
- Flytta dig! - Hör på! Vi måste ta honom levande!
Han är ingen ruttnare! Han heter Max, han var min patient!
Baca, han är genombrottet jag har sökt!
Nu har vi dig, din jävel!
Vad i helvete? Är ni helt jävla galna? Varför dödade ni den inte?
Vänta. Han lever. Jag behöver honom till min forskning.
- Han ser ut som en ruttnare. - Ja, men vi vet att ruttnare alltid bits.
- Han kunde ha bitit mig, men lät bli. - Bevisa det.
Zoe, du behöver inte göra det.
Där ser du. Det betyder att hans hjärna fortfarande fungerar.
Något i hans kropp stoppade förvandlingen. Han kan hjälpa oss bota ruttnarviruset.
- Det går inte att bota ruttnare. - Det menar jag inte heller.
Jag menar ett vaccin till oss andra. Ett bett vore inte längre en dödsdom.
- Snälla. Ge mig en chans, bara. - Vilket skitsnack. Skjut den.
Vänta, Miguel. Finns det en chans, så klarar Zoe det. Låt henne försöka.
Vaccinet kunde ha räddat Frank.
Okej, ta dina prover. Han ska alltid vara inlåst.
Om det uppstår några problem, så avliva den jäveln.
Ja, sir.
Redan tolv timmar efter att Max fängslats och satts under övervakning-
- är High Rock splittrat i sina åsikter om vad vi ska göra med honom.
Miguel försöker hitta en ursäkt att avliva honom.
Eftersom vår tillgång på ruttnarblod är liten-
- behöver jag ytterligare prover för att köpa tid.
För att hitta vetenskapliga bevis på att Max är annorlunda. Hans vitalparametrar.
Titta här. Det är otroligt.
Vissa inre och yttre delar är döda, medan vissa synnerligen lever.
Hjärtat, ögat, benet och kraniet. Alla har bibehållen mänsklig funktion.
- Har du någon aning om varför? - Nej, inte än.
Men jag måste ta ett blodprov.
Vi bryter mot regelverket. Ett enda felsteg, så skjuter jag honom.
Lugn, Max.
Du vill väl ha mig?
Här är jag.
Din Zoe.
Så ja.
Kom du ända hit bara för min skull?
Tycker du om min beröring?
Du! Jag skjuter skallen av dig, din jävel.
Låt bli, Elyse! Jag klarar mig.
Zoe.
Hej.
Vad har du hittat?
Hormonnivåerna i hans blodprov är väldigt höga. Jag har aldrig sett något liknande.
Tror du att det hindrade viruset?
Möjligen. Vi har nio hormonkörtlar, jag vet inte vilken det är.
Hittar jag källan, så kanske jag kan extrahera det och skapa ett vaccin.
Okej, så vad behöver du?
Jag behöver levande virusprover från levande ruttnare.
Vi kanske ta in några utifrån för att ta prover.
Absolut inte. Inser du risken med att låta den vara här?
Jag behöver jämföra levande prov med Max.
Det är enda sättet att veta vilket hormon det är. Det måste finnas ett säkert sätt.
Den yttre grinden.
Vi kan släppa in en och en i en kontrollerad miljö.
- Okej, när kan vi göra det? - Ikväll.
Huvudporten är öppen. Påbörja 9A.
Vänligen håll er undan.
Okej, teamet. Vi gör det snabbt och effektivt. Inga hjältedåd.
Vi släpper in en ruttnare åt gången. Bravo vid grinden, Alpha tar ruttnarna.
Zoe får inte gå in förrän ruttnaren är säkrad.
- Då fiskar vi. - Nu kör vi!
- Släpp in en åt gången. - Osäkra vapnen!
Redo! Kör!
- Derek! Din tur! Håll fast honom! - Säkrad.
Zoe!
Ett flertal motståndare på väg! Vi måste skynda oss!
- Färdig. - Säkrat!
Vi har testprovet! Bara en till!
Kom igen! Rör på er, för helvete!
Låt honom inte komma undan! Vad fan är det som tar sån tid?
- Jag har honom. - De är på väg in! Retirera! Retirera!
Baca! Stängslet ger efter! Vi kan inte hålla emot! Spring!
Kom igen! Kom igen!
Zoe.
Jag är inte rädd för dig. Jag har dödat hundratals ruttnare och skjuter gärna dig.
Är hon din flickvän?
Den manipulativa subban.
Befälhavare, kom fort! Det händer något utanför!
Inled omedelbar stängning. All personal, retirera.
Öppna grindarna! Öka!
Kom igen, de är efter oss! Kom igen!
Hur i helvete kom ruttnarna innanför stängslet?
- Vi tog blodprover. - Släppte ni bara in dem?
- Vad i helvete gör du? - Mitt jobb, att skydda er.
- Snälla löjtnant, Zoe kan hjälpa mig. - För sent. Hon kan inte göra något.
Det är inget huvudbett! Vaccinet kan hjälpa om det inte spritt sig.
Har du vaccinet nu?
Jag trodde väl inte det.
- Är du helt jävla galen? - Ett bett, en kula.
Att du är beväpnad låter dig inte styra över liv och död!
Är du säker på det? Jag sa åt dig att inte käfta emot.
Miguel, lägg ner vapnet.
Om tolv timmar dödar jag den. Vaccin eller ej.
Miguel! Vänta!
Vad fan var det där? Varför siktade du på Zoe? Är du helt jävla galen?
Jag är ett befäl, vars bror gick bakom hans rygg och riskerade allt!
- Zoe behövde proverna för allas skull! - Följer du hennes order nu?
Vet du vem som bestämmer? Inte hon, inte du, inte någon annan!
- Du är från vettet. Det där var galet! - Det är bara jag som tänker rationellt.
Alla tror på hennes lösa löften om vaccin. Jag är din bror, Baca. Ditt eget blod.
Tro mig när jag säger att hon lurar dig.
Förstår du inte vad hon gör? Varför tror du att hon håller den vid liv?
- Vad menar du? - Den har hennes namn karvat i armen.
Jag beklagar det där med Elyse.
Jag vet att ni stod varandra nära.
Tack, Baca.
Kan du lova att du kan tillverka vaccinet?
Har du tappat tron på mig?
Självklart inte. Det är bara...
Du fattar visst inte.
Thomas och Elyse. Jag gav dem order att gå ut för din skull.
För ditt vaccins skull. Och de dog.
Skyller du det på mig? Skulle jag riskera deras liv om det inte vore värt det?
Ärligt talat vet jag inte vad jag ska tro.
Vad fan betyder den där för dig? Den har ditt namn karvat i sin underarm.
Du döljer något för mig, Zoe. Du måste berätta för mig.
Vem var den för dig?
Han var en jävla galning som försökte våldta mig.
Han försökte ta vad han ville från mig.
Det är den han var.
Så. Är du nöjd nu?
- Känns det bättre? - Varför sa du ingenting?
För att varje gång jag pratar om-
-tänker på eller ens ser på honom-
- måste jag återuppleva mitt livs värsta jävla dag.
Du måste lita och tro på mig, Baca.
Om du inte klarar det...
...så får jag klara mig själv.
Skål för de som inte längre är med oss.
För Frank, kärleksfull make.
För Thomas, han som gjorde oss alla till bättre människor.
För Elyse. Jag kommer att sakna henne mycket.
- För våra vänner. - För våra vänner.
Hej, doktorn. Vi tänkte att du behövde det här.
- Du har väl hållit på ett tag. - Tack, Alphonse.
Fan, vad ful du är.
Gå inte för nära.
- Löjtnanten har rätt. Vi dödar den jäveln. - Backa, Lucy!
Max!
- Bet han dig? - Jag tror inte det.
Nej, han fick dig inte.
Men du behöver is till huvudskadan. Jag tar dig till sjukstugan.
En dag och du försöker redan förstöra mitt jävla liv igen.
Zoe.
Vad är det?
Du är bara vidrig.
Du är min.
- Zoe! - Håll käften!
Jag har fått nog av det här! Jag vet vad du gör och du lyckas inte!
Jag har några timmar på mig att stoppa viruset och du kan inte hindra mig!
Påbörjar tester av patient 15009, Max. Jag börjar med nuvarande hypotes.
Homo sapiens-blod och anomaliceller, även känt som ruttnarblod.
Nuvarande tester visar att människoblod reagerar likadant, oavsett nivå.
Viruset avtar inte. Det har och kommer alltid att infektera oss oroande fort.
Patient 15009:s blod visar dock tecken på aktivitet i de mänskliga blodcellerna.
De verkar samexistera utan hot mot eller påverkan av våra levande blodprover.
Trots att införandet av hans blod i någon, allra minst mig själv, är vämjeligt-
- så är det avgörande för min hypotes om ett botemedel, så nu kör vi.
Jag testar patient 15009:s blod mot de abnorma ruttnarcellerna.
Fungerar det, så kan patient 15009:s blod införas i våra blodomlopp-
- för att döda alla ruttnarceller innan de sprider sig.
Patient 15009:s blod kan förgöra ruttnarceller i infekterade kroppar.
Om vi inte är för sent ute.
Baca, kom ner hit med en gång.
Du är min.
- Zoe, vad är det? - Max är fri. Han är i medicinlabbet.
Inga skott mot huvudet! Han måste leva!
- Helvete! - Fan. Larma. Alla måste till byn nu!
Akutläge! All militärpersonal inställer sig vid logementet.
Civila råds att stanna i säkerhet i byn.
Akutläge! Civila råds att stanna i säkerhet i byn.
Alla boende till byn. Jag upprepar: Bege er till byn omedelbart.
Detta är ingen övning. Jag upprepar: Detta är ingen övning.
Lily! Ta alla till byn, vi ses där!
- Var försiktig! - Jag klarar mig!
Mamma? Mamma?
- Herregud, Lily! Vad gör du här? - Hon kommer!
Nej, mamma! Sluta, snälla!
- Vad är det? Vad händer? - Har något hänt?
- Lugn. Lugna ner er. - Vad fan har hänt?
Det är ruttnaren. Han är lös här inne.
Lugn, gå och lägg er. Allt är under kontroll.
- Löjtnant, något är fel. - Snälla, allt är okej. Gå hem igen.
Nöjd nu? Jag sa åt dig att inte lita på Zoe. Hitta ruttnaren och döda den.
- Vi måste ta den levande för vaccinet. - Den som inte lyder avrättas på plats.
- Vakterna vid motordepån svarar inte. - Vi måste dit.
Lucy, Alphonse. Skydda folket. Alla andra följer med mig.
Lily.
- Släpp henne. - Zoe.
Släpp henne, Max.
Jag kom för din skull.
Du behöver mig.
Om du vill ha mig levande, så släpper du henne.
Nej!
Okej, okej.
Huvudporten är nu öppen.
Ryck fram!
Lily!
Zoe!
Jävlar.
Löjtnant, hur ser det ut vid motordepån?
Löjtnant, hör ni mig?
Helvete!
Shannon!
Täck mig, jag ska stänga dörren!
- Öppna dörren! Lily och Zoe är där ute! - Det skiter jag i!
Ruttnarna kom in på grund av subban Zoe. Dörren hålls stängd. Backa, Baca.
- Vadå, ska du skjuta din egen bror nu? - Jag gör det om jag måste.
Tvinga mig inte.
Miguel!
Huvudporten öppnas. Backa undan. Huvudporten öppnas. Backa undan.
Lily!
- Raring, har du klarat dig? - Ja.
Kom här. Kom, vännen.
Zoe.
Du är min.
Nej, du är min, din jävel!
Kom, Lil.
Baca, låt bli!
Det är för sent.
Jag känner det i kroppen.
Det förvandlar mig.
Du har inte förvandlats helt än. Vaccinet kan fortfarande fungera.
Nej.
- Jag vill inte bli en av dem, Zoe. - Snälla Baca.
- Förlåt mig. - Jag kan stoppa viruset.
Tro på mig.
Jag kan stoppa viruset. Du måste bara lita på mig.
Jag älskar dig, Baca.
Jag har använt det jag kan av patient... Av Max blod på Baca.
Jag kan inte avvara mycket. Resten behövs-
-för att kunna massproducera antiviruset.
Jag ogillar tanken på att Baca tekniskt sett är mitt första mänskliga testobjekt.
Det påskyndar massproduktionen av antivirus till alla.
Till alla där ute, alla som lyssnar:
Jag sänder detta från High Rocks nödbunker. Vår dörr är öppen.
Vi kan vaccinera mot ruttnarbett. Vi har ett vaccin som förhindrar förvandlingen.
När ni nu möter dagen är världen inte lika farlig som den en gång var.
Saker förändras och även om vi inte kan återställa världen-
- så finns det fortfarande skönhet i den. Det finns ännu hopp om trygghet.
Om att det är okej för oss att sänka garden.
Att vara lyckliga-
-och att älska.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren