LETO 2018, NACISTI Z MESECA NAPADEJO NARODE ZEMLJE
Igrajo
DrSi predstavlja
JEKLENO NEBO PRIHODNJA RASA
Naredimo Zemljo spet veliko.
Svet, kot ga poznamo, se je končal leta 2018,
ko se je vojna med Zemljo in nacisti z Meseca
končala z jedrskim uničenjem. Zemeljski preživelci so se vkrcali
v edino preostalo plovilo za medplanetarna potovanja,
Emilio družbe Vestal Celestial, in poleteli na temno stran Meseca.
Dobra novica je, da je človeštvo našlo zatočišče. Slaba pa,
da je bilo zatočišče nekdanje nacistično oporišče na Mesecu.
Živeli so ob nekdanjih nacistih z Meseca.
NEOMENIA, OPORIŠČE NA TEMNI STRANI MESECA
Ime mi je Obi in živim na temni strani Meseca.
Lepa predstavitev, ne? Vse življenje že živim tu,
skupaj z zadnjimi 1980 ljudmi v vesolju. Vsaj mislili smo tako.
Kaj gledam? –Staro ladjo Valkira.
Prihaja z Zemlje. –Kako je komu uspelo poleteti z njo?
Kdo je sploh ostal na Zemlji? –Leti sem?
Naravnost do pristaniške kupole.
Loputa je zaprta, ne?
Loputa se … odpira?
Gospod, signal z ladje preklicuje naše ukaze.
Izklopite ga. –To ne deluje tako.
Ljudi moramo spraviti stran. –Evakuacija! Zatesnite kupolo.
Lahko ugotovimo, kdo je v njej? –Klicali smo na vseh frekvencah.
Če imajo kodo, so gotovo iz baze.
Ne vemo, kdo so in kaj hočejo. Ne smejo pristati.
Kaj nam preostane, mama? Naj jih sestrelimo?
Na postaji ne potrebujemo še več nacistov.
Obi!
Obi! Ustavite jo!
Pozor! Tlak v pristajalni dvorani pada. Takojšnja evakuacija!
Pripravljeni smo na streljanje. Ste v redu?
Kaj je to? Kaj, hudiča …
Tja je šla. –Ne, sem. –Gospodična Washington, stojte!
Obi, kaj se dogaja? Izklapljajo vse odseke.
Stran! Stran!
Spet deluje. –Gospod, mislim, da je v hangarju.
Kaj? Ne!
Prekličite ogenj!
Tako, pa dajmo.
Prostor ni pod tlakom. Prosim, uporabite naprave za dihanje.
Kaj, hudiča …
Kaj počne? –Rešila jih bo.
Pokličite stražarje! Številno!
Obijuana Washington, lahko bi se ti kaj zgodilo.
Pozdravljeni, Mesečniki.
Kdo ste pa vi? –Ime mi je Saša.
Pomirite se.
Smo iz Rusije. Bila je Rusija, preden je Zemljo razneslo.
Kaj naj bi bilo to? –Punca, kako pa je videti?
To je moja ladja, Kolja. Sam sem jo zgradil.
Ne dotikaj se je.
Kot bi jo premazal z lepilom in povaljal po smetišču.
Hotel sem rešiti ljudi, ne izdelati nekaj lepega.
Si uporabil sistem nadzora tlaka za upravljanje pristajalnih raket?
Ja, iz dizelskega volva. Preusmeril sem ga v izpušni …
To ni mogoče. Ne moreš ohraniti moči brez D30.
Zlahka se mu je izogniti … –Zakaj ga potem nisi uporabil?
Zakaj? Počasi smo umirali na radioaktivnem planetu.
Nismo živeli v mesečevem raju.
Oprostite, sem lahko za trenutek glavna jaz?
Ste vi šefinja? –Ja.
Če iščete raj, vam moram nekaj povedati.
Obi, dovolj! Kako ste izvedeli za oporišče na Mesecu?
Lokacija je v računalniku. Vedel je, kako pride domov.
Je kot … Kot golob. Kot kovinski golob.
Ja, res je golob. Oprosti.
Žal mi je, ne morete ostati tu.
Imamo komaj dovolj hrane in zalog za ljudi, ki so že tu.
Mama.
Poglej jih.
Ne moreš jih poslati nazaj. Sploh pa ne v tej stvari.
Odgovornost imam.
Nastanite jih v skladiščih. Za zdaj.
Zastražite jih, da ne ubežijo. Bom videla, kaj bom z njimi.
Odpeljite ubežnike v skladišče 27. Nahranite jih in jim dajte odeje.
Cenimo vaše gostoljubje.
Gremo. –Pridite.
Punca, obišči me nocoj. Lahko ti povem kaj o Tupoljevu in še čem.
Pridi, gremo!
Poznaš sendvič s svežimi algami? Pridi na tržnico v 17. nadstropje.
Ne vem, ali bi se jim mudilo sem, če bi vedeli, kakšna luknja je to.
Preveč ljudi, premalo zalog in zelo malo zdravil, higiene
in usposobljenih profesionalcev. Ta kraj dobesedno razpada.
Če ravno ne raznese reaktorja s helijem 3,
pa zaradi potresa ne delujejo sistemi za vzdrževanje okolja.
In seveda sem jaz edina, ki poskuša kaj popraviti.
Nevarnost potresa. Nevarnost potresa.
Stopite k steni in počakajte na preklic.
Pozor, okvara sistema za vzdrževanja okolja. Tlak pada.
Zračni tlak je spet vzpostavljen.
Ste v redu? Vse bo dobro.
Tako kot neštetokrat v zgodovini,
ima ena skupina vse, navadni ljudje pa trpijo.
Prihranila vam bom podrobnosti,
toda Jobsisti so uradna verska ločina v mesečevem oporišču.
Za vas imam vprašanje glede mesečevega oporišča.
Smo v zaprtem ali odprtem sistemu?
V zaprtem sistemu smo.
In samo v zaprtem sistemu lahko nadzorujemo dovod,
da so lahko odvodi v harmoniji.
Na tem svetu sta dve vrsti ljudi. Harmonisti … –Drži jezik, srček.
To je popoln mehanizem.
Molimo za svetega očeta Steva, da nas razsvetli.
Odprite svoje molilne aplikacije.
Sveti Steve, ki si v oblaku, posvečen bodi tvoj dizajn.
Tvoja pot direktorska, na kateri so nas drugi razočarali.
Daj nam danes napihnjene cene naprav …
Tu je nekdo, ki ne ceni brezhibnega dizajna.
Nekdo, ki se ima za naprednega uporabnika.
Ti!
Pokaži mi telefon!
Odklenjen sistem! –Zakaj nočeš biti kot vsi drugi?
Ti naša omejena izbira ozadij ni dovolj?
Ti ne dajemo dovolj velike izbire melodij zvonjenj?
Veš, kakšna je posledica nedovoljenih sprememb?
Sesutje sistema.
Ne, na pomoč!
Verujem v Steva! Verujem v Steva! Verujem v Steva!
Verujem v Steva! –Lepo se imej v onstranstvu!
Ste v redu? –Ja.
Živjo, Obi.
Lena, dovolila si, da vsi ti ljudje umrejo.
Svetišče je odprto le za tiste s čisto vero.
Tistega tipa je ta norec razstrelil na koščke?
Bil je izobčen.
Verjetno je heker, pirat ali pa oboje.
Izvoli.
Ostanite lačni. Ostanite nespametni.
Prav ima.
Sploh veš, koliko stanejo takšna vrata?
Veš ti, koliko ljudi je ostalo zunaj?
Sistem mora ostati zaprt. –Kako dolgo bo vaš sistem zdržal,
če zamenjam geslo brezžičnega omrežja?
Prav. Obreda je konec. Vrnite se vsi domov.
Mama?
Mama. –Živjo, srček. –Zakaj si tukaj?
Si vedela, kaj se dogaja zunaj?
Mama, kje imaš zdravila? –Ne sme te skrbeti zame.
Pa me mora. –V redu sem.
Skrbeti me mora za vse. Odkar je oče umrl,
jaz skrbim, da vse deluje. Potresi so vse močnejši,
žice v hodnikih so zarjavele, ventilatorji so …
Ne vem, kako dolgo bom lahko vzdrževala sistem brez pomoči.
Hvala, Donald. –Za vsako težavo ponujamo preprosto rešitev.
Vse, kar rečemo ljudem, je: Razmišljaj drugače. –Jebi se.
Obijuana! Nikoli ne boš našla moža, če boš tako govorila.
Mama, ne potrebujem moškega. V redu sem.
Poveljnica. –Živjo, Malcolm.
Živjo, Malcolm. –Gospodična Washington.
Slišal sem, da ste nas rešili.
Ni slabo. –Nič takšnega ni bilo.
Odhajam. Se vidimo pozneje.
Kako prijeten mladenič.
Imela bi čudovite otroke. –Kaj?
To je ostalo od Emilie.
Že pred leti so jo oskubili in nihče ni pomislil, kaj bomo,
če bomo edino preostalo plovilo razstavili na koščke.
Si sinoči gledal nogomet? –Ja, vzhodnjaki so nori.
Ne razumem, kako je lahko postal tako slab.
Kdo si?
Veš, kdo sem.
Firer Meseca?
Moja mati te je videla umirati. –Tvoja mati …
Moj Somrak bogov. –Kaj je z njim?
Kje je? –Zadnjih 20 let se na njem nabira mesečev prah.
Vi, ljudje … Uničiti hočete vse, kar sem ustvaril!
Tako kot sem uničila tvoj površni vozel?
Človek trapasti!
Ne, ne stori tega. Potrebuješ me.
Tvoja mati je bolna.
Kaj veš ti o tem?
Zakaj te potrebujem?
Daj ji to. Bolje ji bo.
Kaj lahko izgubiš? Veš, da bo kmalu umrla.
Mama, si v redu? –Obi.
Mama … –Kaj je to?
Ubogaj me. Moraš poskusiti.
Kaj je bilo to?
Kje si to dobila?
Takoj se vrnem.
Vedel sem, da se boš vrnila. –Pojasni.
To je Vril–Ya. Čista energija.
Napaja naše ladje in mi z njo živimo večno.
Kdo vi?
Moraš me odvezati, da ti lahko pokažem.
Raje ne poskušaj česa neumnega, starec.
Mi smo …
… Vrili.
Zdavnaj smo prišli na ta planet, po zelo dolgem potovanju.
Naša ladja je bila poškodovana, vendar smo imeli srečo.
Našli smo planet z zrakom, vodo in življenjem.
Vodil nas je moj trapasti brat.
Ukazal je, naj poskusimo vzpostaviti stik z lokalci.
Rekel sem mu, da je to napaka.
Seveda se je izkazalo, da sem imel prav.
Bili smo edina inteligentna bitja na planetu. Bil je naš.
Preučevali smo floro in favno. Drugi so bili obsedeni
z velikimi stvarmi, jaz pa z majhnimi.
Vzniknil je novi rod: prvaki.
Potem sem storil nekaj, za kar sem vedel,
da moj brat ne bo nikoli razumel.
Ukradel sem nekaj naše dragocene Vril–Ye
in jo dal najljubšima, Adamu in Evi.
Lahko bi čakal, da narava šla svojo pot,
toda zakaj evoluciji ne bi malo pomagal?
Kmalu sem ugotovil, da je raj obsojen na propad.
Moj brat je ukazal, naj se z ladjo preselimo pod Zemljo.
Veš, Zemlja je votla.
V sredini je dovolj Vril–Ye za vse nas.
Dovolj za pogon tvoje ladje.
In dovolj, da tvoja mati preživi.
Ostali Vrili niso tako prijazni kot sem jaz.
Sovražijo tvojo vrsto. Od njih boš težko dobila Vril–Yo.
Nisem nameravala prositi. –Kako človeško od tebe.
Vhod v votlo Zemljo je med dvema gorama na Antarktiki.
Vstop v votlo Zemljo?
Prav. In ko bom enkrat tam? –Našla boš mesto Agarta.
Sredi mesta je svetišče, kjer je shranjena Vril–Ya.
V preprosti posodi imenovani Sveti gral.
Kakšni so tvoji vzgibi? Zakaj bi tako rad pomagal?
Zmanjkuje mi izbir, draga. Tako kot tebi.
A boš morala pohiteti. Vzemi s sabo tistega Rusa.
Kaj? Ne!
Boš sama upravljala ladjo? –Zakaj ne greš ti z mano?
Ne, ne, moja navzočnost bi naju razkrinkala.
Nekaj boš pa vzela. –Ogabno. Tega nočem.
Morda ti pride prav. Morda bo priročen.
Mojbog.
Če bo delovalo, moraš obljubiti, da boš molčal in me ubogal.
Saša potrebuješ le zaradi mišic. Prav, očaral te bom.
Na Vostoški postaji so mi rekli Sibirski medved.
Mojbog. –Si kdaj videla medveda?
Ves čas se borim z njimi. Če vidiš ruskega medveda …
Donald! Si kdaj pomislil, da bi se s to rečjo zapeljal s pečine?
Slišal sem, da je v tem času v središču Zemlje zelo lepo.
Vem za tvoj izletek. Hočem zraven.
Ga pretepem? –Utihni! Nehaj!
Obi, pozabiva na razlike. Potrebujem tvojo pomoč.
Zakaj bi ti pomagala? –Oba poznava resnico.
Mesec ne bo več dolgo. Kmalu bomo vsi mrtvi.
Potrebujem le malce tolažbe za svojo čredo.
Prav. V redu.
Pojdimo.
Kaj je bilo to? Zakaj si mu dovolila, da gre zraven?
Morda je to edini način, da se ga končno znebim.
Stojte!
Znebiti se ga moramo.
Grem po nekaj velikega. Ostanite tu in ne govorite.
Rdeča gre sem in bela sem …
Hej!
Stari, to oblačilo je odporno proti udarcem.
Kako ti to ni jasno?
Donald. Živjo, Ryan. Tyler. Debeli Tyler.
Obi? –Malcolm.
Kaj počnete? –Oprosti.
Nismo vedeli, da si ti. –Hej, poškodovan sem.
Poslušaj, ukradli bomo Valkiro,
šli v središče Zemlje, ki naj bi bila votla.
Upam da bomo našli nekaj, kar bo poganjalo mojo ladjo
in rešilo mojo mamo. V bistvu vse človeštvo. Prav?
Prav. Kul. Grem lahko zraven?
Ja. Seveda, potrebujemo mišice.
Oprosti! To je moja naloga.
Kdo je on? Kdo si? Poslušaj, kavboj.
Ekipa je popolna. Imamo že vse …
… mišice, ki jih potrebujemo.
Malcolm, saj ne da se pritožujem,
toda ali ne bi raje obdržal zaščitne obleke na sebi?
Nevarno bo. –Aja. Ni moja.
Če jo nosim zunaj službe, je nora kazen.
V redu je. Imam svojo majico za srečo.
Majico za srečo? –Prav, gremo.
Ja, dajmo. Naslednja postaja: Zemlja.
Po več letih jedrske zime je neprimerna za življenje.
Čaka nas nora pustolovščina.
Ali grozna smrt zaradi sevanja. Pripnite se.
Mrzlo je! –Naj prižgem grelnik?
Ja, to bi bilo odlično. –Nimam ga.
Si prepričan, da bo zdržala vnovični vstop v ozračje?
Prosim te, punca. Seveda bo. Jaz sem jo zgradil. Glej na zemljevid.
Zemljevid pravi, da moramo nad Antarktiko.
Išči velike zaplate ledu. –To pa res pomaga.
Pol Zemlje je pod ledom.
Ja.
Kakorkoli že …
Obrni južno proti tisti veliki stavbi tam.
Kaj je to? –Nimam pojma.
Pristani počasi.
Kaj delaš? –Popravljam zavoj.
Ni zavoj, ampak naklon. Prste stran!
Kdo je dal ročico za naklon tja, kjer bi morala biti za zavoj?
Kaj je bilo to? –Čestitam, punca.
Pokvarila si jo. –Ne, nisem je.
Bodite čisto, čisto pri miru.
Ne morem je obrniti! Pokvarila si jo!
Ničesar nisem pokvarila! Vse je že bilo v razsulu!
Ničesar več se ne dotikaj! –Toda strmoglavili bomo!
Zaradi tebe!
Povleci! –Ne premakne se!
Močneje! –Sem vedela! Ruska kakovost!
Ne krivi mene! Tehnologija je nemška!
V redu je. V redu sem.
Si v redu? –Ja, v redu sem.
Vsi ven!
Tokrat sem zadnjič letela z nečim, kar si izdelal ti.
Vse bi bilo v redu, če se ne bi dotikala vsega.
Rekel sem, da ne deluje. –Čudno, da je ni razneslo.
CDI in OBS sta bila napačno umerjena.
Folk … –Si ga ukradel iz podmornice?
Folk … –Ja, sem. In?
Hudimana!
Morda ni treba omenjati, toda tega nisem pričakoval.
Vau, izkazalo se je, da je bilo vse res.
Vril–Ya očitno res napaja to očarljivo malo sonce.
In prav to potrebujemo.
Kaj praviš? –Pojdimo okoli in do sredine.
Je kdo pomislil na kompas?
Oprosti, ni omrežja.
Nekje bi ga moral imeti.
Vau, je to …
Res je. –Nokia 3310, klasika.
Oče je nenehno govoril o njih. –Ja, spomnim se.
Prvi telefon, ki ga je imel.
Je pokrovček izviren? –Neuničljiv je.
Preživel je jedrsko vojno. –Ima navaden meni?
Zvezdica … Ja, samodejno zaklepanje.
Seveda.
Vsa izvirna zvonjenja? –Vsekakor.
Kačo?
Z nepremagljivim najboljšim rezultatom.
Raje jo pospravi. Če te zaloti tisti čudak,
te bo v hipu izobčil.
Iz-kaj? –Nočeš vedeti. Pospravi jo.
Mi jo še enkrat pokažeš?
Naj jo pospravim ali vrnem? Obojega ne morem.
Nima ta reč kompasa? –Ne, samo igrice, nastavitve …
… orodja … –Izberi orodja.
Računalo, ura …
Kompas.
Deluje in ne potrebuješ brezžičnega omrežja.
To je to. Obljubljena deleža.
Popoln zaprt sistem, kjer lahko nadzorujemo vse.
To hočem!
Ryan, poženi PowerPoint. Narekoval ti bom prosojnice.
Tako, prepričana sem, da moramo sem.
Sledite mi. –Spoznajmo direktorja tega kraja.
Počakaj. Preveril bom.
Glede na zvok bi moral storiti ravno nasprotno.
Malcolm. Malc! Malc! Malc!
Ne skrbi … Varoval te bom.
Res? Me boš ti varoval?
Kaj? Mi ne verjameš?
Punca, izkušnje imam. Boril sem se z medvedi, tigri …
V taboru v Rusiji smo imeli veliko lačnih živali …
Malc?
Ta kraj je nor! Tista stvar je … Jaz pa sem jo …
Obljubi mi, da tega ne boš nikoli več storil.
Potem pa pojdimo stran, ker jih prihaja še deset.
V čem je težava? Deset na enega je skoraj pravičen pretep.
Iti moramo. V katero smer? V tisto ne.
Samo …
Samo trenutek.
Ne ve. Izgubljeni smo.
Nismo izgubljeni. Samo trenutek potrebujem.
Narobe je. V tisto smer moramo.
Od tam smo prišli!
Počakaj? Si v resnici nor?
V središču Zemlje smo. Preprosto je. Kot zrcalo.
Vzhod je zahod, zahod pa vzhod. Nor sem, ja.
Legendarno mesto Agarta v središču središča Zemlje.
In v središču tega je Vril–Ya.
Na žalost je tam polno Vrilov, jaz pa nisem velika ljubiteljica
reptilskih humanoidov, ki spreminjajo obliko.
To bo še zanimivo.
Počisti to.
Za nami je res nekaj zanimivih tisočletij.
Infiltrirali smo se v visoke kroge človeške družbe
in jih pripravili do tega, da so uničili drug drugega.
Morda smo le malo pretiravali s politiko.
Oprostite, gospa, v svojo obrambo bi povedal,
da sem bil prvi, ki se je podal v te hladne vode.
In res smo ponosni nate, Kaligula.
Vendar se ti je, če smo iskreni, zmešalo.
In vsi smo se naučili, da ljudem ni všeč,
če dvomiš o njihovi prištevnosti. In potem še tisto s konjem.
Samo prijatelja sva.
Mojbog, mali Zucky! Kdo bi si mislil,
da bodo družbeni mediji tako uspešni.
Bilo je čudovito. Vsi so bili preveč zaposleni
s posnetki mačk in pošiljanjem fotografij tičev,
da bi razmišljali z možgani. Zelo lepo.
To je zelo pomagalo pri moji izvolitvi.
In vidva norčka s križarskimi vojnami in džihadi, ali kar že so.
Nič ni boljšega od monoteizma, ki pahne ljudi v stoletne vojne
zaradi povsem enake ideologije.
In da Ada sploh ne omenjam. Ade Hitler. Achtung!
Glejte, kako sem seksi! Častite me!
Prekleti kreteni. –Utihni, pijanček stari.
Kaj pa jaz?
Uspelo ti je uničiti človeško zalego,
vendar si skupaj z njo uničila vse drugo, gospa predsednica.
Torej … Popolna zmaga. Znebili smo se skoraj vseh.
In zdaj je planet spet naš. –Ja, čudovit planet,
neprimeren za življenje. Jedrska puščava.
Zelo dobro, gospa predsednica.
Nekaj bom povedala. –Tiho bodi!
Morda nisem bila pozorna, a še vedno imamo vesoljsko ladjo.
Zakaj se ne preselimo na drug planet?
Vesolje, Margaret, je ogromno! Kaj, predlagaš, kam naj gremo?
Druga zvezda na desni in potem naravnost do jutra?
Veš, kako težko je najti planet, primeren za življenje?
Moj brat je ustvaril to nadlogo. Ljudi.
Takoj ko ga bom našel, ga bom kaznoval.
Toda ne bi nam bilo treba oditi,
če ti ne bi površja spremenila v radioaktivno brozgo …
… gospa predsednica. Res totalna zmaga.
Menim, da ni razloga za pretiravanje.
Prosim, sedite in uživajte v kosilu.
Moj ljubi brat. Našel te bom.
In ko te bom našel, bom tvojo glavo potopil v čeber dreka.
Drek.
To je …
Na tem križišču bomo zavili levo in potem …
Poglejte! On je! Res je on!
Živ je. Sem vam rekel!
Donald! Ne vem, zakaj ti moram to govoriti,
vendar ni on. –Kako veš?
Ker smo v središču Zemlje. –Kdo ve,
kako daleč sega njegovo polje izkrivljanja resničnosti.
Morda le mislimo, da smo tu, ker on hoče, da mislimo tako.
On je prvi med Stevi. Pokazal nam bo pot.
Tako, moramo zbežati.
Pozdravljeni, vaše direktorstvo.
Kakšen je načrt? –Samo hip, da se česa spomnim.
Bi še naprej bežali?
Tja! Pridita.
Pojdita. Zadržal jih bom.
Pridi. Pojdiva.
Zmeden sem. Kaj bova naredila zdaj?
Šla bova po gral.
Mislil sem, da bova rešila tvojega tipa.
Poznam ga. Sam lahko poskrbi zase.
Jaz pa ne morem?
Tega ne zmorem sama. Potrebujem te.
To, kar je storil … –Kako mu je že ime?
IBM, IBM. Bill Gates?
Donald Trump? Poglej obleko! Hugo Boss!
Kralj nacistov. –Ja. –Imam zelo veliko vprašanj.
Lahko pomagamo drug drugemu. Quid pro quo.
Nisi mi dovolil dokončati.
Imam zelo veliko vprašanj,
a škoda, da ne boste živi, da bi odgovorili nanje.
Nihče ne bo umrl! Potrebujejo nas.
Imam poslovni predlog za vas.
Všeč vam bo.
Kako se odpre? –Ne vem.
Nehajta! –Nehaj. –Daj mi papir.
Tu nekaj piše o prstu. Morda je napaka.
Morda pa ni.
Če imaš kakšno zamisel, bi jo zdaj potrebovala.
Kaj je to?
Brat?
Kje je?
Quid pro quo. –Kaj hočeš?
Moje ljudi spravite v votlo Zemljo.
Da boste uničili Agarto, tako kot ste planet?
Samo moje sledilce. Samo Jobsiste.
Cenimo, kar ste storili tu.
To bomo ohranjali v popolni harmoniji.
Donald, se pogajaš s Hitlerjem? Ne slovi po tem, da bi držal obljube.
Se kdo spomni Češkoslovaške?
Me imaš za bedaka? Skušam ga pripraviti do tega,
da podpiše licenčno pogodbo za končnega uporabnika.
Tega ne bere nihče. Storil bo, kar se mu zahoče.
To je sveta zavezujoča pogodba.
Siri, licenčna pogodba za končnega uporabnika.
Odpiram sveto licenčno pogodbo za končnega uporabnika.
Vsi podatki so odvisni od … –Ja, ja, ja. Strinjam se.
Siri! Zemljevidi!
Cilj: dom. –Preračunavam pot do doma.
Pot načrtovana. –To pojasni marsikaj.
Temna stran Meseca.
Zelo si nam pomagal.
Zdaj lahko končno zapustimo ta grozni planet. –Vsekakor.
Človek je dober le toliko, kot njegov načrt pobega.
Lahko razmišljam s tabo.
Samo da pripelješ moje ljudi. –Ja, saj res …
Dober tek, fantje!
Vau. Sveti gral?
Ponj grem.
Previdno.
Tukaj piše, da je gral pritrjen na podnožju,
a se ga ne da odstraniti brez sprožitve samouničenja.
Koliko, misliš, da tehta? –Teka? Kam?
Aha, tehta. Samo trenutek.
Približno 84 zolotnikov. –Si si to ravno izmislil?
Stari ruski sistem enot. Preberi kdaj kaj.
To je 1500 …
1500 česa? –Unč. Ali gramov.
Ne spomnim se, kako se pretvarja. Verjetno gramov.
Unč.
Zate sem prihranil malo prostora.
Videti si bil najbolj okusen.
Saj nočem izdati načrta,
a postalo bo vroče, ko ostanem brez verig.
Ne bom ti snel verig. Ujetništvo ni takšno.
Oprosti, moral bi bolj jasno povedati.
Stoj! Stoj!
Tam!
Znaš voziti voz? –Misliš, da je težko?
Socialisti! –Neverniki!
Grešniki!
Skoči gor!
Komunistična baraba!
Daj, bom jaz vozil!
Skoči sem!
Alah je velik!
To bo pa zanimivo! Dajmo!
Vem, da vama bo uspelo! –Ne bo nama uspelo!
Fanta!
Sta v redu?
Drek!
Vem, da je vprašanje neumno, a saj imata gral, kajne?
Nam ni treba nazaj ponj?
Kul.
Kaj se je zgodilo z ostalimi?
Hitler jih je pojedel. In to ni olepšava.
Prav. Naše delo je končano.
Pristajalna kupola zaprta.
Prehodi v oporišče se odpirajo.
Obijuana Washington. Veš, v kakšnih težavah si?
Tvoj odhod je bil najbolj lahkomiselno in trmasto …
Mama, ne zdaj!
… in najpogumnejše dejanje, kar sem jih videla.
Vesela sem, da si se vrnila. Otrok moj. –Stran!
Wolfgang? To ni mogoče.
Si ga našla? –Kaj?
Prelep je.
Čudovito. Daj mi ga. –Obi!
Misliš, da ti bom dovolila oditi in nas prepustila smrti?
Potem bo tvoja mati umrla prva.
Drek! –Prav, dovolj.
Zakaj si ustrelil njega? Misliš, da je nevarnejši?
Da se ga je treba znebiti? –Saša.
Poslušaj. Tudi jaz sem zelo nevaren, ker …
Ravno pravi čas. Stara nemška točnost.
Točnost.
Upam, da ni to, kar mislim, da je.
Saj to ni res.
Sieg heil, pezdeti!
Brat.
Kako lepo, da si prišel na obisk.
Takoj ko sem v svojem mestu zagledal to nadlogo,
sem vedel, da gre za bedno zaroto.
Umakni se od ladje.
Če imaš to raso res tako rad, lahko tudi umreš skupaj z njo.
Blondi!
Res umirata ali lahko pomagata?
V redu sem. Nimam kar tako dveh ledvic.
Tudi jaz sem v redu. –Saša, pripravi mojo ladjo.
Malcolm, sproži alarm. Vse moramo spraviti ven.
Mama? Mama, z njimi moraš, prav.
Nekako ga bom zaustavila.
Obi! Poslušaj me. –Mama!
Živela sem svoje življenje, imela priložnost, da postanem junakinja.
Nimava časa za to. –Obi!
Zelo sem ponosna nate. Draga moja.
Z očetom te bova imela vedno rada.
Kaj počneš? Mama?
Mama.
Zdaj pa še ti in reši človeštvo, kar ga je še ostalo.
Blondi, čas je za ubijanje.
Ubil te bom, cipa umazana.
Vsi na ladjo, hitro!
Daj mi gral. Bom jaz zvezal. –Ne, motor je moj.
Ljudi moramo spraviti noter. Bom jaz poskrbela za to.
Obi! Zdaj smo ekipa. Zaupaj mi. –Gremo!
Pohitite! Zrušilo se bo. –Zaupaj mi.
Gremo, ljudje!
Hudo.
Saša, pohiti. Oporišče se ruši.
Mama! Mama, pridi, uspelo ti bo.
Mama!
Bravo, srček.
Veliko več si, kot sem sanjal.
Škoda, da te čaka takšen konec.
Ne, mama! Mama!
Ne! Mama! Ne!
Ni važno, Wolfgang. Gral imajo. Varni so.
Ne! Ne!
Šele v tistem trenutku sem ugotovila,
koliko sem se zgledovala po mami in se zanašala nanjo.
Kaj vse so ti ljudje imeli.
In kako se zdaj zanašajo name.
Glavni motor deluje s polno močjo.
Ščiti so vklopljeni.
Kavni avtomat je povezan.
Ste vsi v redu? –Ja.
Tlak je pod nadzorom.
Saša?
Saša! Saša, govori z mano. Zakaj se to dogaja?
Ne vem.
Dogaja se. Težko se je delati norca iz mene.
Kje je orožje? –Ni ga. To je tovorna ladja.
Ameriška je. Gotovo je kje orožje.
Jaz ga imam veliko, če vam to pomaga.
Ti in vsi na ladji ste prepuščeni na milost ali nemilost meni.
Kako nas je priklical? Odstranila sem komunikacijsko opremo …
Prek mobilnega omrežja.
Malcolm, prevzemi krmilo. Saša, daj mi svoj telefon.
Ljudje nikoli niste razumeli, kako bi lahko bilo,
če bi sodelovali in ne delali drug proti drugem.
Lahko bi osvojili galaksijo …
Klišejski monolog zlobe izklopljen. –Hvala.
Ta reč ima nekakšen ščit in piše, da je na 75 %.
Zdaj ga skoraj ni več.
Živjo.
Malcolm, ga lahko zadržiš za 10 sekund?
Ne vem, kako.
Notri sva, ne? –Pametna punca.
Greš stavit, da ima hinavski Donald shekan telefon?
Ja! –Zadetek!
Boš ti? –Malcolm, vklopi zvok.
Nikoli niste razumeli. –Hej, Wolfgang!
Hotel sem samo pomagati.
Mati ti pošilja pozdrave.
Izobčenje –Lepo posmrtno življenje!
Ja. –Ja.
Ja! –Ja!
Ja!
Upanje je hecna reč.
Le žarek upanja, in večno lahko hodiš skozi temo.
Ali letiš v zarjaveli vesoljski kripi.
Ali vesoljskem kupu rje, kot ji pravi Saša.
Ja! Ja!
Nov rekord!
Nisem vedel, kaj naj storim. V roki sem imel Rubikovo kocko.
V prvega so vrgel kocko, drugemu sem spustil čelno.
Saša, si v redu?
Dobil si polpet. Oprosti, morala bi ti povedati.
Ne, ne gre za to.
Preprosto se ne morem kosati z njim.
Boril se je s predzgodovinskimi živalmi,
preživel eksplozijo, ni ga pojedel Hitler …
Nimam dobrih zgodb, hude postave, sem samo …
Kako se že reče? Mljackač.
Sploh se ne reče tako. Mazač.
Nekaj sem te hotela vprašati glede Valkire.
Kako stabiliziral izpuh? Hotela sem ugotoviti sama,
potem pa se je zgodilo vse to …
Preusmeril se ga v D17 termometer.
In nato v stranišče. Le tako se mi je uspelo znebiti
odvečne toplote brez hladilnikov. –Odlično.
Vem, da ni elegantno, toda … –Ne, popolno je.
Všeč si ji, stari.
Mislil sem, da si ji všeč ti.
Stari, zame je preveč koščena.
Jaz imam rad velike, krepke in kosmate.
Kot mazače.
Ne skrbi. Sem zelo odprte glave.
Nekateri moji najboljši prijatelji so …
Si v redu?
So v omaki arašidi? In školjke?
In gluten?
Nič ni hujšega, kot se prezgodaj posloviti
in se posvetiti spominu svojih ljubljenih.
Zlasti če je krsta prazna.
Pozor!
Nikoli ji nisem imela priložnosti povedati, kako rada jo imam.
In zdaj je prepozno.
In Malcolm, moj edini pravi prijatelj …
Malc?
Si živ? –Oprostite.
Včasih se moje telo prestavi v nekakšno katatonično stanje.
Mama me je pokopala skoraj 20-krat, ko sem bil otrok. Noro.
Sta že ugotovila, da sta si všeč?
Morda ste vi že vedeli, a zame je bilo presenečenje.
Nadležni, suhljati in umazani Rus? Kdo bi si mislil?
S to rečjo bomo do Marsa potovali sto let.
Pozabljaš, da ni Zemljine težnosti.
Pospeševanje je veliko večje, blizu 80.
Nikakor nisem pozabila na to, a izkoristili bomo
ekscentrično orbito in ga prestregli v prisončju.
Kroži veliko hitreje od Zemlje. Pritegnil nas bo …
Zdaj smo na poti do Marsa, rdečega planeta.
Morda lahko človeštvo navsezadnje le preživi.
Tega ne bomo vedeli, a vsaj naši otroci bodo imeli priložnost.
Držimo pesti.
Prevod - RETAiL
TVRip - Toyan Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
Režija
Scenarij
V ljubeč spomin