Seger över Frankrike!
Kapitulation på västfronten!
Seger över Frankrike!
Fransmännen är besegrade!
God morgon, domare Fromm. Inget till er i dag.
Det kallar jag goda nyheter. Jag önskar er en trevlig dag.
Ers nåd.
Heil Hitler!
Vad nytt?
- Ett brev från militärens posttjänst. - Vem då?
Quangels son.
Herr Quangel, till er.
Har det hänt pojken något?
De ljuger!
Anna...
Det är ditt fel! Du och ditt krig och din Führer!
- Anna? - Snälla, lämna mig i fred.
Det är jag -Eva.
Fru Rosenthal?
Något från min make?
Tack, Eva.
- Vad behöver ni? - Inte mycket.
Som vanligt.
ENSAM I BERLIN
VAPENSTILLESTÅND UNDERTECKNAT I COMPIÈGNE
Verkmästare Quangel.
God morgon.
DU OCKSÅ
Hur mycket smör, fru Quangel?
Ett hekto, som vanligt?
Här har ni mjölk och ägg. Hur mycket smör behöver ni?
- Men hallå! - Raska på!
Fru Quangel? Jag följer er hem.
HANS QUANGEL 23 JANUARI 1940
LÖGNAREN
Jag kommer direkt hem efter arbetet.
Hallå där, Quangel.
Varför så bråttom? Är nåt på tok?
Vi kommer att bli rika. Seger över Frankrike.
Vet ni vad det betyder? Vi blir världens rikaste land.
Inom de närmaste veckorna ska vi krossa England och avsluta kriget.
Då soldaterna vid fronten varit så segerrika...
är det på sin plats att vi här hemma också gör vår plikt.
Führern vill öka produktionen.
Han förväntar sig att produktiviteten ökar 30 % inom tre månader-
-och fördubblas påföljande halvår.
Führerns önskan är vår lag.
Vi tar nu emot förslag på hur målet ska uppnås.
Sieg Heil!
Arbetare, har någon något att säga?
Ja, verkmästare Quangel?
För att öka produktiviteten måste fler maskiner installeras-
-och några maskare avskedas.
Vad talar ni om?
Vilka maskare?
En del klarar inte tempot, andra vill inte.
De pratar politik, struntar i arbetet.
- En del är väldigt bra på det. - Hur vågar ni säga så?
Ni är inte med i partiet. Hur vågar ni svartmåla partimedlemmar?
Quangel tänker bara på sig själv.
Skänker ni pengar till Vinterhjälpen eller Führern?
Tyskland har tagit min enda son.
I går fick jag veta att han stupade i strid. För er, för Führern.
Jag frågar er, Dolfuss...
Vad mer kan en man skänka än sitt barn?
Anna!
Vi har hem hembesök att göra. Nazistiska kvinnoförbundet väntar.
Heil Hitler, Anna!
Skynda dig, det är dags att gå. Vi väntar där nere.
Först ska vi till fru Gerda Kleinschmidt.
Sedan till fru Else Wernicke som bor runt hörnet.
Och hör här -Claire Gehrich.
Obersturmbannführer Gehrichs fru. Då måste man vara diplomatisk.
- Ska jag stryka henne? - Nej, alla måste bidra.
Men kanske inte i dag. Vi måste vara i form för en som hon.
- Vilket trevligt ställe... - Vad gäller saken?
Er man...
Gert.
Er man strider i Polen, fru Kleinschmidt.
Han riskerar livet för folk och fosterland medan ni roar er i Berlin.
Skäms ni inte?
Men jag...
Det är ingen som förstår.
Jag är så orolig för honom.
Jag är så orolig, men...
Stäng av!
Återgå till arbetet.
Tro inte att du slipper fronten för det.
Jag ska inte ljuga.
Jag vet att du gjorde det med flit.
Förstår du?
Öppna inte om någon ringer på.
Vem det än är.
- Otto? - Jag skriver.
Till vem?
Jag vet inte.
Jag skriver kort.
Kort som säger sanningen.
Folk kommer att läsa korten.
Och skicka dem vidare.
Kort?
Du klottrar på kort. Vad tjänar det till?
Moder, Führern mördade min son...
Han kommer att mörda er son också. Skicka kortet vidare.
Varför skriver du så?
Jag maskerar min handstil.
Låt mig göra det, jag ber.
Det är inte ens låst.
- Tänk om hon skriker? - Det gör hon inte.
Min dumma fru ger henne mat.
Den gamla judinnan...
Hon släpade upp alla saker hit när de bränt ner hennes affär.
Hon gömmer sig!
Lugn!
- Pappa, där uppe! - Kom, fort.
Vad gör ni här?
Barkhausen, vad gör ni i den här våningen?
Herr Persicke...
Kära granne, vi kan dela på det här.
Fru Rosenthal.
- Det är inte mitt fel! - Ut!
Leta efter pengarna.
Jag ber om ursäkt.
Det behöver ni inte göra.
- Ni kan stanna här. - Det här är för farligt för er.
- Domare Fromm? - Följ med mig. Fort.
De kommer tillbaka.
Kom in.
Min avlidna dotters rum.
Här kommer ingen att leta efter er. Försök vänja er.
Lägg er och sov. I morgon ska ni lyssna noga på vad jag säger.
God natt, fru Rosenthal.
Är hon tillbaka i sin våning?
Nej.
Jag följer med. Du kan inte hindra mig. Det kan du inte.
- De hänger kvinnor också. - Naturligtvis.
Du får bara gå med till huset.
Jag går in och lägger kortet.
Jag är strax tillbaka.
- Jag kommer snart och hjälper er. - Den här vägen.
80 pfennig.
- En snaps. - Kaffe för mig.
Nej, jag tar också en snaps.
Nu har vi börjat.
Från och med nu är vi ensamma.
Ni får inte lämna rummet.
En viss tid, kanske en längre tid, kommer ni att vara min gäst.
Men tro mig...
När ni går ut genom dörren känner jag er inte längre.
Ni vet vad de kallade mig i rätten, eller hur? Inte det?
Kallblodige Fromm.
Jag har en härskarinna som jag lyder.
Hon heter rättvisa.
Men jag vill vara hemma i våningen...
när min make kommer.
Han kommer inte tillbaka. Det vet ni, fru Rosenthal.
Lås dörren.
- Var är Barkhausen? Var bor han? - Alldeles här.
- Hörde ni om tanten som försvann? - Jag känner henne.
Ta reda på vad de vill. Fort!
- Hördu! Är farsan hemma? - Vad angår det dig?
En hel del. Det angår polisen också. Och mannen i partiet.
Det var han, inspektörn. Han och den andre lodaren.
Brevbärarinnans man.
Vi ertappade dem i den judiska kvinnans våning.
De hade tänkt tömma den.
- Ni gjorde det, du och far din. - Vi ska prata med kvinnan.
Hon är inte hemma.
- Herr Fromm... - Ers nåd, om jag får be.
- Vem är ert befäl? - Escherich -kommissarie Escherich.
Polishuset, Prinz-Albrecht-Strasse.
Kalla hit honom.
Sedan lämnar ni våningen.
I helvete heller.
Bor ni ensam?
Går det bra om jag ser mig omkring?
Adjö.
Ni skulle ha sett det. Pappa skrämde livet ur dem.
Sen jagade jag och min bror i väg de båda.
- Baldur? - Min bror är Sturmbannführer i SS.
Är det du? Baldur Persicke?
Du lekte ofta i min våning.
Du brukade ringa på för jag bjöd dig på äppelkaka.
Eller hur?
Så stor du har blivit.
Och stark.
Ut med henne.
- Men... - Gör det!
Heil Hitler!
Nej!
Hon är död!
Jag såg det.
Du såg domare Fromm gömma tanten. Du vet vad som pågår här i huset.
Inbrott. Tillgripande av nationell egendom.
Angivelse av en respektabel medborgare. Nog så!
Och en död kvinna, som nyss var i högsta grad vid liv.
- Det här klarar du dig inte undan. - Ni kan inte göra så här!
Jo då, men han gör det inte. Han är polis, inget monster.
Han tog säkert inget som inte är hans. Han vet vad det skulle innebära.
Så när han går gör han det han är bäst på.
Han återvänder till sin lilla lägenhet och iakttar vad som pågår här.
- Javisst, kommissarien. - Ni kan gå nu.
Ers nåd, har något hänt? Har fru Rosenthal...
Jag vet inte vad ni talar om, fru Kluge. Nu får ni ursäkta.
De här fem korten, tack.
- Med frimärken? - Nej, jag har redan frimärken.
Det blir 25 pfennig. Jag ska slå in dem åt er.
- Jag behöver ett par tunna handskar. - Det har vi tyvärr inte.
Det kanske ni kan hitta... Låt mig fundera. Kanske...
Sak samma. Bara de här.
Tack.
Adjö.
Stoppa krigsmaskineriet.
"Hitlers skugga faller över Europa som djävulens skugga."
"Skicka kortet vidare. Ner med Hitlerregimen."
Vilket klotter! Min dotter skriver bättre.
- Jaså? - Han måste vara otroligt dum.
Någon från underklassen som är grovarbetare.
Outbildad, kanske. Men dum? Nej.
Troligen någon som avreagerar sig. En engångsföreteelse.
Finns det fler?
"Moder! Führern mördade min son. Han kommer att mörda era söner med."
- Var? - Neue Königstrasse. Två veckor sen.
- En annan kontorsbyggnad. - Smörja!
- Vad gör vi? Anmäler det? - Vi hade löst det om vi varit fler.
Då hade vi fått tag i den här... Vad ska vi kalla honom?
Svartalfen, på nolltid.
Jag skulle granska alla i Berlin som mist en son de senaste två veckorna.
"Führern mördade min son." Bara en son.
- Och? - Vi väntar.
Vi samlar upplysningar, sammanställer dem. Vi är yrkesmän, inga amatörer.
Tänk om han fortsätter, men inga fler kort lämnas in?
- Vem vet hur länge det har pågått? - Tänk hur det vore att hitta ett kort.
Att stå där och läsa det.
Veta att någon kanske ser på och studerar ens reaktion. Nej...
Allt svartalfen skriver kommer att hamna här.
Låt oss säga... 95 procent.
Mindre, tror jag.
Ska vi slå vad?
Vi väntar alltså.
Väntar på att vår vän gör ett misstag.
Hitler och nazismen innebär att makt går före rätt i världen.
God morgon.
Varsågod och kom in.
Tack.
Heil Hitler.
Ni är från nazistiska kvinnoförbundet.
Flickan får hämta min handväska.
Jag ber inte om bidrag, fru Gehrich.
- Vad gäller saken? - Varför arbetar ni inte?
- Krigsindustrin ropar på hjälp. - Se på mig.
Ser jag ut att vara lämpad för kroppsarbete?
Har ni prövat någon gång?
Jag tänker inte äventyra min hälsa.
Och jag kan alltid skaffa läkarintyg.
Ja, ni kan köpa ett för 20 mark av er husläkare.
Men i det här fallet krävs intyg från en läkare som vi anvisar er.
Anvisa mig en läkare, så får vi se vad som händer.
Hånar ni mig och kvinnoförbundet? Driver ni med Führern? Jag varnar er.
Och jag varnar er! Vet ni vem jag är? Min man är Obersturmbannführer.
Desto värre, fru Obersturmbannführer.
Vi återkommer.
Vill ni upplysa om något annat?
- En sjuk mor, kanske? - Legitimera er.
- Det här kommer att få konsekvenser. - Varsågod.
Jag har inga visitkort. Jag är bara en vanlig arbetare.
Heil Hitler!
Nej, jag förstår inte. Hon lyder under arbetspliktslagen. Det vet ni också.
Fru Gehrichs man är Obersturmbannführer. Ni förstår väl...
Var står det att sådana kvinnor är undantagna från plikter?
Var inte så obstinat. Hon måste ta hand om sin utarbetade man.
Det måste jag också. Vad jag kunde se har den där kvinnan tjänstefolk.
Jag gjorde inget fel. Jag följde våra föreskrifter.
- Tänker ni be om ursäkt, fru Quangel? - För vad då?
Då gör jag det för er räkning.
Ni ska kanske ta ledigt ett tag.
Fockar ni mig för att jag sa sanningen till henne?
Nej, ni missförstår mig. Ta bara ledigt ett tag, och vila.
Samla kraft.
Det är viktigt, Anna.
När man sörjer.
Ska vi säga så?
Javisst.
- Heil Hitler. - Heil Hitler, herr Quangel.
Allt gott, Anna.
Skönt att slippa kvinnoförbundet!
Bra gjort.
Hur kan du vara så lugn? Jag höll på att dö när jag såg handskarna.
- Det är bara handskar. - Vad håller vi på med, Otto?
Vi har mist vår son, andra har mist... Men de gör inte...
Det här systemet, den här regimen...
Nu känner jag att vi är fria.
Jag menar, befriade...
från alltihop.
Det är så jag känner det.
Ingen fred med Hitlers djävulska styre.
Sprid det fria ordet.
Tro på er själv, inte på Hitlers anhang.
Hitler och nazismen betyder en värld av våld och orättvisa.
Det leder aldrig till fred.
Lüderitzstrasse 23.
- Nästa. - Amsterdamer Strasse 27.
Quangel, vart ska ni? Ner i skyddsrummet!
Det är till för mödrar och barn. Inte för sådana som vi.
Vad gör ni här?
Stanna! Vad...?
Hallå där, stanna!
Vänta! Stanna!
Stanna! Vänta!
Vänta!
Stanna!
Hallå där, vänta!
Vem är ni?
Jag letar efter ett skyddsrum för mödrar och barn. Min dotter är där.
Ni hittar väl här? Snälla ni!
- Hur gammal är flickan? - Bara sex.
Hon väntar på mig i skyddsrummet!
Det ligger två kvarter bort. De tar hand om er där.
Hon är säkert rädd och gråter. Två kvarter, sa ni?
Två kvarter och sedan vänster. Ni kan inte missa det.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Heil Hitler!
Då ska vi se vad er lömska skribent har för sig.
- Han är tydligen i farten än. - Heil Hitler, Standartenführer.
Han ger sig inte, vilket inte var att vänta.
Ägnar man 1 timme åt att skriva det, så är man envis. Jag har prövat.
Lugn, jag griper alltid den skyldige.
Vi genomför Operation svartalf...
Svartalf? Jag gillar det.
Roligt att höra.
Att döma av spridningen bor han i närheten av Alexanderplatz.
Här fanns först inga kort, men nu rör han sig inte så långt.
Han lämnar alltfler kort i området.
Heil Hitler!
Hur många?
Han inbegriper även de östra stadsdelarna och centrum. Se här.
Jag ställde en fråga, Escherich.
- Hur många? - 127, Standartenführer.
Rättare sagt 129. Två till kom in i morse.
- Över hundra? - Ja.
Om över hundra kort har lämnats in-
- är det då ingen av er som tänker på hur mycket smörja som finns kvar?
Låt oss betänka människans natur.
Ingen behåller klottret särskilt länge.
Ta reda på vem som gör det här.
Jag kommer att få frågan och måste ha ett svar.
Nu.
"Det heroiska slaget vid Stalingrad."
Någon måste skriva sanningen.
Alla dessa lögner...
Vad tror du händer med korten?
Hur så?
- Jag vill veta hur folk reagerar. - En del blir nog rädda.
Rädda att någon har sett dem ta upp kortet.
En del kanske lägger tillbaka dem.
Andra lämnar in dem till polisen eller civilförsvaret.
Men korten blir lästa också av dem.
Det är som med en maskin.
Det räcker inte med lite grus i maskineriet.
Men om någon slänger in lite mer grus...
och mer...
så börjar motorn hacka.
Och monteringsbandet stannar.
I min fantasi är det många som slänger grus i maskineriet.
Du är en romantiker, Otto Quangel.
- Jag är mekaniker. - Ja, det också.
Det är du som är romantiker.
- Förr var du i alla fall det. - Var jag det förr?
Fast...
jag såg dig först, inte tvärtom.
Du sa inget.
Du dansade, med Peter Reinke.
Och du gick med honom till kastanjen.
Du hade blomsterkrans och skrattade som om han var otroligt rolig.
Reinke...
med sin fåniga frisyr.
Nu är han skallig, och partimedlem.
Jag hade dansat med dig också, men du frågade aldrig.
Du såg nog hur jag tittade på dig.
Men jag frågade två år senare.
Inte om en dans.
Vill du dansa?
Nej.
Bara...
- Är det han? På ett ungefär? - Jovisst.
Kanske lite bredare mellan ögonen. Det var mörkt...
- Ni har gjort riket en stor tjänst. - Heil Hitler, kommissarien.
Fröken Schaefer.
Skicka runt den här.
"Skicka upplysningarna vidare. Sprid det fria ordet."
"Rädslan har övermannat er. Döda den. Döda Hitler!"
En man som mist sin ende son i striderna i Frankrike.
Ovan som skribent, men intelligent.
Stilen har förändrats under året. Nu inleder han med "det fria ordet".
Han arbetar alltmer professionellt. Inga fingeravtryck. Tydlig strategi.
Aldrig samma gata två gånger i rad.
Han byter alltid mellan de här tre spårvagnslinjerna: 7, 9 och 11.
"Varje tanke mot nationalsocialisterna"-
- "är grus i krigsmaskineriet."
"Skicka kortet vidare. Det fria ordet."
"Hur många barn måste dö?"
"Fruktan är deras enda vapen. Det fria ordet."
"Hjälp oss att sätta stopp för det kriminella krigsmaskineriet."
Zoot, gång på gång dyker bilden av en maskin upp.
Papper?
Det är den 22:A.
I dag.
Födelsedag.
Kom.
Ibland känner jag faran som om den var något fysiskt.
- Jag känner den faktiskt. - Snälla, skräm mig inte.
Nej.
- Skål för Hans. - Hans.
Kommissarie Escherich är inte inne.
Växeln här. Samtal från Lothringer Strasse.
Misstänkt gripen i svartalfsfallet. Jag kopplar er.
- Anna! - Goddag, Walter.
- Har han sprungit bort? - Nej.
Han glömde sin matlåda.
Jag trodde att han var sjuk. Han är inte här.
Anna! Hur mår du? Du ser strålande ut.
Jag ska snart gifta mig!
Förrädare!
Ni är en förrädare!
- Vad gör du här? - Vi skulle göra det tillsammans.
Varför gick du inte till arbetet?
Förrädare!
Förstår du hur min dag har varit?
Nej, det tänker du inte på.
Du var inte på arbetet. Jag trodde du var kvar där i huset.
Vill du åka fast, Otto? Vill du det?
- Inget hände. - Inget hände? Såg du vem de grep?
En lodare. Det har inte med oss att göra.
Det är vår brevbärarinnas man!
Det kan väl ha med oss att göra?
De är skilda.
Det betyder ingenting, för helvete!
Jag var väldigt orolig för dig.
Det kan vara ett tecken, en varning.
Det är det inte.
Håll dig lugn.
Minns du att när Hans dog...
sa du att ditt liv inte var värt något?
Du hade rätt.
Därför kan vi vara fria. Vi behöver inte vara rädda.
Men ditt liv betyder något för mig nu, Otto.
Det betyder...
Det betyder allt för mig nu.
Vi sa att vi skulle göra det tillsammans.
Vi ska inte sluta.
Är du inte rädd?
I dag stannade jag kvar för att se vad som händer när folk läser det.
Kom...
Mitt sjukintyg har löpt ut. Det var därför jag var hos läkaren.
Annars sätter de mig i ett läger!
Jag svär!
Vid mina barns liv! Snälla ni...
Två söner?
- Och båda är soldater, eller hur? - Båda två, ja.
En av dem är med i Waffen-SS.
- Båda lever, hoppas jag. - Ja. Här...
Vår Karl, i Polen.
Jaha... det var roligt att höra.
Han togs på bar gärning. Vi har vittnen och bevis -han är svartalfen.
Vi har honom fast.
Ni känner till gärningsmannaprofilen: En mekaniker som mist sin ende son.
Och så släpar ni in den här löjliga figuren. En spelare.
Han bor inte i rätt område.
Och har två barn som är i högsta grad levande.
- Betyder det att ni tror mig? - Ja, ni kan gå.
Tack! Gud välsigne er. Tack så mycket!
Bravo.
Vafalls?!
- Släppte ni hustomten?! - Svartalfen, Standartenführer.
Med förlov sagt, ni må vara min överordnade-
- men som SS-officer är ni inte nödvändigtvis kriminolog.
Jag är polis. Jag ber er låta mig sköta mitt arbete.
- Jag har lärt mig av erfarenhet... - Erfarenhet?!
Jag känner till din sort! Intellektuella! Viktigpettrar!
Svina inte ner på golvet! Svälj blodet!
Så!
Upp, upp, upp!
Upp med dig.
Du tror att du är klipsk och att vi från SS inte fattar nåt.
Säg det: "Jag är klyftigare än ni."
Säg det!
- Säg det! Jag hör inte! - Ursäkta.
Du har två dagar på dig.
Eliminera mannen ni släppte.
Kasta ut det där skräpet!
Fru Quangel?
- Ni är Hans mor, inte sant? - Ja.
Dietrich. Klasskamrat med Hans.
Dietrich. Visst ja.
- Hur står det till? - Bra, tack.
Jag... lever ju.
Vad roligt att du är tillbaka.
Herr Necker?
Ursäkta, jag måste gå.
Fru Quangel, jag...
Jag saknar Hans mycket.
Jag har inte med Enno att göra längre.
Han har inte varit min man på länge. Jag lovar inför Gud.
Jaha...
Var var vi? Just det.
Ni skulle berätta var vi kan hitta er f.d. man.
Så det är här du gömmer dig.
Jag vet att du inte har med korten att göra, Enno.
Men SS tror att det är du.
Och de bestämmer nu.
De bestämmer över mig också.
De kommer att gripa och förhöra dig.
På sitt eget sätt.
Då vore jag hellre död.
Du har rätt.
Du vore hellre död.
Lugn.
Det är bättre så här.
Snälla...
Självmord?
Goda nyheter, Escherich.
Snaran börjar dras åt.
- Inga nya kort? - Inte än.
Nej.
Tack för att ni hoppar in för Fritz.
Det kommer närmare.
Verkmästarn, en maskin är överhettad.
Stäng av den!
Har du inget att göra?
Ludwig.
Här är något för dig.
Allvarliga saker. Gå till ledningen.
Du är partirepresentant. Du måste göra det.
Följ reglerna.
Ja?
- Alla på dagens skift. - Namn och adresser.
Han bor nånstans mellan Christburger-, Chodowiecki-och Jablonskistrasse.
Vi har ingen med den adressen.
- Vem är verkmästare? - Fritz Kämper.
- Hämta honom. - Det går inte. Han har skadat sig.
- Vem har ersatt honom? - Otto Quangel från det andra skiftet.
Han finns inte på listan.
Han hoppar bara in i dag. Han känner inte alla.
Var bor han?
Otto Quangel?
Walter, var är Otto?
God morgon, verkmästare Quangel.
God morgon.
Varsågod och sitt.
Fru Quangel!
Vi vet att ni är hemma!
Öppna!
Titta här, Quangel.
Det intresserar er säkert.
Vad tror ni att det är?
Försök inte ens.
Det finns exakt 267 kort.
Var det den siffran ni sökte?
Tänk efter, Quangel.
Vartenda kort lämnades frivilligt in till oss.
Vi hittade inga själva.
Folk ville genast lämna in dem.
Några greps. En begick självmord.
Hur kunde ni inbilla er att ni skulle kunna förändra något?
Ni, verkmästare Quangel?
- Vem tog sitt liv? - Någon betydelselös person.
Alla har betydelse.
- Felet är mitt. - Så där, ja!
Nu har ni erkänt brottet.
Berätta, Quangel.
Hur många kort skrev ni?
Sammanlagt, menar jag.
285.
Arton.
Arton kort blev inte inlämnade.
Förresten har vi gripit Anna.
Släpp henne, hon är inte inblandad.
Ni ljuger. Er fru dikterade vad ni skulle skriva.
Ser jag ut som en som skulle låta frugan diktera nåt?
Det var min idé från början. Jag tänkte ut allt.
- Och jag satte den i verket själv. - Hon har erkänt.
Ni ljuger.
Hon erkände för att ni inte skulle få hela äran.
Jag ska underteckna mitt erkännande.
Men, kommissarien... Anna.
Jag ber er, låt bli.
Det är...
Det är inte nödvändigt.
Skicka in en notarie.
Skål för svartalfen!
Quangel.
Anna.
Otto.
- Vet du vad som kommer att hända? - Ja.
Det finns inget att göra.
Jag vet, Otto.
Det spelar ingen roll.
Nej.
Stå upp!
Heil Hitler!
Tiden är ute.
Var inte rädd, mitt barn.
Var inte rädd.
Domare Fromm, kan ni stanna en stund?
Jag ska blunda och låtsas att ni är Otto.
Det är dags, Quangel.
Sätt på er det här.
Kan jag göra något för er?
Finns det något ni behöver?
Ett kort och en penna...
Ni tog henne ändå.
Jag har läst alla dina kort, svartalf.
Dina och din frus.
Jag är den enda som har läst alla.
Alla utom arton.
Arton kort.
Till minne av Otto och Elise Hampel som giljotinerades-
- för att ha skrivit och spridit kort mot naziregimen 1940-1943.
Översättning: Nicklas Källén Svensk Medietext