Trebuie să vedeți asta!
Urmați-mă!
Bun venit în mintea mea!
Halucinez cumva?
E incredibil!
E super!
Cine e?
Voioșia mea.
Sentimentele pot deveni ființe aici.
De unde știi?
E mintea mea. Știu.
Bine...
Foarte ciudat.
Asta e!
Centura lui Orion e terminată.
Ce-i asta?
Suntem într-o amintire a mea.
Tată!
Nu te aude.
Am încercat deja.
Ești prea obosit pentru o poveste, amice?
Niciodată.
Ce-ar fi să-i dăm o pauză lui Peter Pan
și să ne delectăm cu o poveste marca Rendell Locke?
Nu știu...
Da...
Nu ești pregătit pentru cea cu monstrul marin. E prea înfricoșătoare.
Monstru marin?
Da. Vezi tu, era un pescar bătrân odată,
care naviga pe mare cu mateloții lui de încredere.
Ei bine...
Într-o zi au fost surprinși de o furtună violentă.
I-a învârtit într-atât, încât au ajuns pe o insulă pustie,
care nu era pe nicio hartă.
Au explorat-o un pic, în căutare de hrană și de adăpost,
și au dat peste un cufăr îngropat în nisip.
Când l-au deschis, au constatat
că era plin cu aur.
Parcă ziceai că e un monstru marin.
Ajungem și acolo.
Cred că mi-o amintesc.
S-au hotărât să-l ia cu ei,
dar, când încercau să ducă acel cufăr pe vas,
au fost atacați din senin
de un monstru marin periculos!
Acesta le-a devorat vasul, ca să nu poată scăpa.
Era datoria lui să protejeze comoara și să se asigure...
Ce s-a întâmplat?
Cred că am adormit până să termine tata povestea.
N-am aflat sfârșitul.
Cred că e mai bine. Devenise cam înfiorătoare.
Ce tot spui? Avea un final fericit.
Dacă zici tu...
Mi-o amintesc.
Cum e posibil așa ceva?
V-am spus, cheile o fac.
Unde le tot găsești?
Le aud șoaptele.
Șoapte? Ce spun?
Nu sunt cuvinte...
Sau, cel puțin, nu inteligibile.
Mă concentrez intens și șoaptele mă duc la chei.
Cred că tata știa de chei. Una era în brățara de la el.
Or mai fi și altele?
- E rândul lui Tyler. - Nu. Nici vorbă!
- Nu-mi accesează nimeni amintirile. - Hai!
- Hai, Kinsey! - Nici mie!
Vă rog!
Ce să facem cu cheile magice, dacă nu le putem folosi?
Până aflăm ce efecte secundare eu, le păstrez eu pe amândouă.
- Ce? - De ce le iei tu pe amândouă?
O ai deja pe cea cu două fețe.
- Cheia Oglinzii. - Sunt mai mare, deci...
Și cel mai neimplicat.
Salutare! Eu le-am găsit pe toate.
Ai pierdut deja una.
N-a fost vina mea.
Bine. Nu v-am zis până acum,
dar doamna înfiorătoare din puț
încearcă să pună mâna pe chei.
Trebuie să le protejez.
Deci să ți le dăm ție?
- Exact. - Nu prea cred.
Bun, uite cum facem.
Tyler ia Cheia Oglinzii, iar eu o iau pe cea cu... creierul.
Cheia Minții.
Bine, așa îi zicem.
E reală.
Dacă mai apare, ne spui imediat.
Și dacă e prea târziu?
Ce naiba? E laptopul meu.
Marky Mark.
Știai că o să vin, nu?
E aiurea. E cineva acolo.
O fi vreun vagabond amărât.
Doamnă!
De unde ai apărut?
De unde ai cheia aia?
- Nu e treaba ta. - Mai erau și altele?
Una în formă de cap, poate?
Nu. De ce?
Ți-o arăt pe a mea, dacă mi-o arăți și tu.
A ta ce face?
E ca o brichetă.
- Super! - Ai zis că mi-o arăți și tu.
Bine.
Dacă insiști...
Ce naiba?
Mai vrea cineva să vadă?
Fugi! Hai!
Bună! Ce faci?
Eu și gășkarii mei voiam să-ți mulțumim că ne-ai ajutat ieri.
Deci... Voilà!
Doamne! Bilete la Band of Horses?
Nu tocmai.
E o trupă locală, care cântă piesele lor.
Cover Band of Horses.
Da. Matheson nu e tocmai leagănul culturii.
Dar avem formații bune de cover-uri.
Novembress, Death Lift for Cutie, Nerdvana...
E o...
aproximare a unui concert adevărat.
Ești sigur că Zadie și Doug nu mai sunt supărați că le-am stricat scena?
De fapt, n-o să fie o ieșire oficială a Găștii Savini.
- Două bilete. - Da. Doar...
Noi doi.
Deci e o întâlnire?
Doamne, nu e o întâlnire.
Nu. E un cuvânt atât de demodat...
Banal, chiar.
Nu aș îndrăzni să constrâng pe cineva
la îngrădirile sociale inerente unei așa-zise "întâlniri".
Nu. Să zicem doar că ne distrăm împreună.
- Ne distrăm? - Da.
Deci... Sâmbătă?
Am o lucrare de predat și formularul pentru programul de vară...
Bine. N-ai nicio obligație. O să lei... șterpelesc.
Le țin eu. Dacă te hotărăști să vii,
foarte bine. Dacă nu... Sunt băiat mare, să știi.
O să rezist.
E posibil.
Posibil?
E bine. Accept și un "posibil".
Dar să mă anunți,
Rocky Road!
Nu trebuie să stai cu noi. Du-te la prietenii tăi!
Dacă aș avea vreunul...
Fă-ți!
Bode!
Nina! Bună!
Bună! Mă bucur să te văd aici.
Tyler a intrat în echipă.
Bode, ea e Ellie, mama lui Rufus.
- Bună! Îmi pare bine. - Și mie, Bode.
Rufus mi-a spus totul despre camaradul lui de arme.
- Te duci să cauți locuri? - Bine.
- Pa, Ellie! - Pa!
Cum merg renovările?
Știi tu... Repari o chestie și apar încă opt.
Dacă vrei să mai ieși undeva,
voiam să ajung la un restaurant italienesc din centru.
Au meniu pentru copii?
Probabil că nu.
Perfect!
Jackie, e clar că te place.
Poate voia doar să fii geloasă... Nu știu.
E o situație ciudată.
Nu ne putem uita la meci?
Cine vine aici să vadă meciul?
Nu știam că avem spectatori.
Kinsey, nu?
Stai cu noi!
Nu știu de ce m-am obosit să-mi leg patinele.
Stai calm. Ești bun, dar ești nou pe-aici.
Antrenorul le e loial celor cu vechime. O să ai șansa ta.
Brutal!
Da. E Chad Garland.
Mare stea... Un nemernic.
Da.
A fost strâns jocul.
- Am pierdut la șase puncte. - Dar v-ați mișcat bine.
Unde, pe bancă, la majorete?
Ty, a fost prima partidă. O să joci mai mult în următoarea.
Mă duc la Javi.
Ne vedem acasă.
- Bine. Ne vedem acolo. - Jackie!
Te duci la Javi?
Da.
- Vrei să te duc? - Sigur.
- Rahat! - Ce e?
Nemernicul ăla voia să ne ia la o petrecere, pe mine și pe Eden.
Nu am nimic, fiindcă abia m-am mutat aici, deci...
Lasă-mă să-ți arăt orașul!
Ești bine?
Da. Hai să mergem!
Cine e, prietenul tău?
Fratele.
Nu te ambala. Discutam și noi.
Așa merg discuțiile tale? Tu vorbești, iar fetele fug?
Poate n-ar trebui să te bagi. Să fie ca la meci...
Tyler!
Tyler, încetează! Lasă-l!
E bine, nu?
- Încetați! - Lasă-l! Ajunge!
Haide! Mergi!
Celălalt a lovit primul.
Dar e clar că Tyler a exagerat.
Vorbesc eu cu antrenorul Riggs.
Cred că va fi exclus câteva luni din echipă.
Tyler se poartă ciudat.
E absent, defensiv...
E de înțeles, având în vedere prin ce a trecut.
Aș vrea să pot
să sar cu totul peste anul acesta.
Să scăpăm de părțile grele.
Dar ați rata și unele bune.
E adevărat.
Îl aștepți pe taică-tău?
Ce ai făcut?
Aseară am venit târziu de la petrecerea cu hocheiștii
și am depășit ora de stingere cu 15 minute.
Nasol.
Da. Tata o să-mi țină un discurs de toată frumusețea.
V-ați certat des în ultima vreme.
Nu pot să greșesc niciodată.
Fiecare abatere, cât de mică, devine un exemplu.
Kinsey e perfectă, dar eu am nenumărate defecte.
Înțeleg.
Nici nu știi de câte ori m-am trezit cu dorința de a-l omorî pe tata.
Ei bine...
Dacă te hotărăști vreodată s-o faci,
fii bun și ocupă-te și de al meu.
Salut!
O bătaie pe cinste, Mayweather!
Nemernicul se dădea la soră-mea, deci...
Nu am nevoie de discursuri.
N-am niciun discurs.
Ascultă, poate că nu știu cum e să pierzi pe cineva apropiat,
dar știu multe despre furie. Am trăit-o.
Dacă o lași să te distrugă, o va face.
Deci n-o lăsa.
Ce-i cu șortul ăla?
Picioarele mele par reci?
Hai, omule!
O SĂ FIU ÎN FAȚĂ LA 8. POATE NE VEDEM.
KINSEY // 10:18 BINE.
Te bucuri de pedeapsă?
Așa îmi place să-mi petrec sâmbetele mai nou.
Scuze pentru aseară.
N-am vrut să te împing sau...
Nici nu erai tu.
Am văzut privirea ta, Tyler. Tu nu erai acolo.
M-am speriat.
Cum poți să spui asta? Eu...
Nu vreau să discutăm.
M-am gândit mult la povestea asta.
M-am hotărât că vreau să intru în mintea mea.
- Sigur e o idee bună? - Nu.
Dar trebuie să știu cum e acolo.
Mă îngrozește,
dar cred că tocmai de aceea trebuie să încerc.
Singură?
Da.
Nu prea cred.
Vin cu tine.
Nu te îndepărta, nu atinge și nu lua nimic.
- E mintea mea, o să aflu. E clar? - Sigur.
Da.
Sfinte Sisoe!
Începem.
Bode a ajuns la jocuri mecanice, iar eu, la un mall ciudat?
Sunt magazine cu amintiri.
"Tabăra de vară, zile aniversare, dormit la colegi...
Cele mai tari figuri de dans?"
Ce organizate sunt!
Până și mintea ta vrea să dețină controlul.
Aici!
Acolo vreau să merg.
AMINTIRILE DESPRE TATA
MUZICA TATEI CARE NU-MI PLACE IEȘIRILE DIN SEATTLE
Ce e?
Prima dată când tata m-a dus sus, pe Space Needle.
- Vrei să vezi? - Nu e nevoie.
POVEȘTI DE ADORMIT CĂȚĂRAT ÎN COPACI CU TATA
Au fugit la barca lor.
Pescarul s-a urcat primul, cu comoara după el,
dar prietenii lui
nu au urcat la timp.
Un monstru marin i-a atacat, în timp ce barca se îndepărta.
Prietenii lui au fost înghițiți?
Exact.
Și pescarul avea mustrări de conștiință.
În loc să țină el comoara,
le-a dat-o familiilor acestora.
Drăguț din partea lui!
Dar, într-o zi,
monstrul marin s-a întors după comoara lui.
- Nu... - Ba da.
Dar...
a văzut ce făcuse pescarul,
câți oameni ajutase,
și i-a scuipat afară pe toți prietenii lui.
Incredibil, aceștia trăiau încă.
Și s-au revăzut cu toții,
chiar acolo, pe țărm.
Ce final macabru, nu?
Eu mi-o amintesc altfel.
Noapte bună, scumpo!
Noapte bună, mamă!
E Bode.
Mai vrei o poveste?
Bine, scumpo.
Noapte bună, tati!
Trebuia să mai ascult una.
- Dormi? - Nu încă.
Ai uitat-o pe Sally în camera mea. Știu că te ajută să adormi.
Mulțumesc, Tyler.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
Mă gândeam la tine și am schimbat amintirea.
Le poți controla?
Tu îți poți controla gândurile?
Să plecăm de aici!
- Nu l-am pocnit atât de tare. - Ba da, în mintea mea.
Cine e?
Seamănă puțin cu...
Cu mine.
Unde a dispărut?
Nu știu. Hai să plecăm de aici!
Acum unde mai suntem?
Ne-am întors în Seattle.
De unde știi?
Kinsey!
Sfinte Sisoe!
Speram să răspundă taică-tău la niște întrebări,
dar nu m-a ajutat deloc.
Mă ajuți tu, Kinsey?
Cred că erai îngrozită.
Am văzut vătraiul ăla.
Puteam să-l înșfac când Sam era cu spatele și să-l lovesc.
Kinsey!
- A venit mama. L-a oprit... - Dar dacă n-o făcea?
M-am ascuns, ca o lașă.
Eram împietrită.
Toți avem regrete din ziua aia.
Tyler!
Ești teafăr?
Da.
Ce naiba era aia?
Teama mea.
E cum a spus Bode, sunt sigură.
Doamne!
- Ești rănit și în viața reală! - Stai!
De ce ai pus-o să mă atace?
- N-am făcut asta. - Era în imaginația ta, Kinsey.
Îmi pare rău. Să-ți aduc niște gheață.
N-am nimic. Las-o baltă.
Monstrul marin i-a înghițit
pe toți prietenii pescarului.
Dar nu și pe pescar.
L-a lăsat să trăiască.
Doar ca să-și petreacă restul vieții pe insulă...
Singur.
Fără a putea uita cele întâmplate...
Ce făcuse...
Toată suferința provocată.
Trecutul ne urmărește mereu, Tyler.
Poți să încerci să fugi de el,
dar e mereu aproape.
Eu vreau un Malbec.
Împărțim o sticlă?
Eu vreau doar apă. Mulțumesc.
Ar trebui să...
Nu beau alcool.
Iar eu ți-am luat gin drept cadou de casă nouă, ca o tâmpită.
E bine să ai ceva pentru musafiri.
- Vrei să bem o cafea? - Nu, e foarte frumos aici.
Nu mă deranjează când alții beau în prezența mea.
De când?
În aprilie se fac șase ani.
Felicitări! Nu e ușor.
Cel mai rău e că...
am fost multă vreme departe de copiii mei.
Dar acum te poți revanșa.
Cum le priește mutarea?
Se descurcă și ei cum pot.
Kinsey e foarte prăpăstioasă. Analizează orice la nesfârșit.
Tyler își pune căștile și e în lumea lui.
Bode e un izvor de energie când nu stă de vorbă
cu prietena lui imaginară din pavilionul fântânii.
Pavilionul fântânii?
Da. E clar că are imaginația prea bogată a tatălui său.
- Pentru noi prietenii! - Noroc!
Așa...
Plutesc!
Tyler.
Tyler!
Tyler, uită-te la mine! Sunt fantomă!
Mă vezi?
Super!
Avem propriul nostru cimitir?
Salutare!
Îmi pare rău, n-am vrut să te sperii.
Ești o fantomă, ca mine?
Da, o fantomă, dar nu ca tine.
Eu m-am stins acum mulți ani.
Mă numesc Chamberlin Locke.
Bună! Eu sunt Bode.
Și eu sunt un Locke.
Abia m-am mutat aici.
Minunat! Casa Cheilor are locatari noi.
Îmi pare bine, Bode.
L-ai văzut pe Rendell, tatăl meu?
Și el ar putea fi o fantomă.
A murit acum câteva luni.
Nu l-am văzut de mult pe Rendell.
Dacă-mi permiți, unde a murit tatăl tău?
În Seattle.
Doar cei care au murit în casă, ca mine, rătăcesc pe aici.
Unii au preferat să treacă dincolo, dar eu prefer să mai stau.
Îmi pare rău să aud de tatăl tău, Bode.
Era un tânăr deosebit.
Îl cunoșteai?
Era strănepotul meu.
El și Duncan, fratele lui, zburau pe aici și explorau.
Tata a folosit cheile?
Da.
A ajuns mama acasă. E timpul să plec.
Mi-a părut bine, stră-străbunicule.
O să mai vin în vizită.
Mulțumesc, Bode. Mi-ar face plăcere.
Ce caută Ellie aici?
Lucas!
Bode, ai mâncat tu ce rămăsese din chow mein?
Bode!
Lasă prostiile!
Bode!
Bode, trezește-te! Bode!
Ți-am făcut-o!
Ce-a fost asta?
Am găsit cheia care te transformă într-o fantomă.
Am zburat mult și l-am cunoscut pe stră-străbunicul.
Domnul acela. Și a zis...
Credeam că ai murit!
Îmi pare rău.
Ți-am spus să nu te joci cu cheile!
- Știu. Scuze! - De ce ai făcut-o?
Eu...
speram să-l găsesc pe tata.
Se pare că ai de unde alege.
- Când e termenul-limită? - Miercuri.
Pot să aleg doar unul, deci trebuie să fie cel potrivit.
Îmi plac mult contururile astea.
E prea banal.
Nu exprimă absolut nimic.
Sunt rodul imaginației tale. Mintea ta, viziunea ta.
Doar a ta...
De ce nu ieși pe-afară?
Ca să-ți limpezești gândurile.
Ce fac copiii de la meciul de hochei?
Sau cei cu care mergi la film?
Scot m-a invitat la o chestie, dar...
nu mă duc.
De ce nu?
Nu vreau să stric totul.
De ce să pleci de la premisa asta?
Îi dezamăgesc pe toți.
Sau îi fac să sufere.
Mă îndoiesc că e așa.
Cine a suferit?
Acest Scot?
Nu încă.
Dar, în cele din urmă...
Sau mă va răni el. Dacă nu sunt atât de interesantă pe cât mă credea...
De ce ar decide el ce e interesant și ce nu?
Își scrie numele cu un singur "t", deci...
Kinsey...
Du-te! O să te distrezi.
Nu poți dezamăgi pe nimeni.
Un pic la stânga.
Aici e bine?
Da.
Lucrăm mâine-seară la Carul Mare.
Dacă tata a folosit cheile,
de ce nu ne-a zis nimic?
Cred că a uitat.
Așa cum uită mama...
Poate fiindcă sunt bătrâni.
Sau nu voia să le folosim noi.
Chamberlin Locke a spus că s-a distrat cu ele.
Atunci, de ce ura atât casa asta?
Poate că...
îi era și lui frică de doamna din puț.
Da. E posibil.
Eu și Kinsey
suntem aici.
PÂNĂ DATA VIITOARE...
O să-mi spui ce vreau să știu despre Casa Cheilor!
Subtitrare: Retail