Jeg vil nesten ikke finne ham, for da drar du hjem til Boston.
Jeg tror disse er dine.
Tenk å få se disse igjen...
Claire?
- Det er sykehuset i Boston. - Operasjonen blir i neste uke.
Du klarer det, Joe. Hold meg underrettet.
- Frihet og whisky hører sammen! - Jeg siterte den til Jamie.
- Vi finner ham. - Mrs. Graham advarte meg mot dette.
Å jakte på et spøkelse resten av livet. Det er på tide å dra hjem.
- Suturen er på plass. - Vi er ferdige. Sy henne sammen.
Vent. Jeg tror det er mer dødt vev her. Mer kompress.
- Trykket falt til 80. - Vi må stanse blødningen.
Vi må først fjerne det døde vevet. Tang.
- Det er på 70! - Dr. Randall! Vi har ikke tid.
Ett øyeblikk!
Saks.
Der har vi det. Tang.
Jeg fant hvor det blødde. Klemme. Sy det igjen.
Det er 75 og stiger.
Saks.
Da syr vi henne sammen.
"Lytt, barn, så får dere høre om Paul Reveres nattlige ritt."
Vi har alle hørt Longfellows dikt om skjebnenatten 18. april 1775.
"Én for over land, to for over hav."
Helten vår advarer mot britenes angrep og redder deretter alle.
Bortsett fra... at det er en løgn.
Revere red den natten, men han hadde selskap.
Av to menn: William Dawes og Samuel Prescott.
Revere kom seg til Lexington, men ble tatt av rødjakkene.
Det var Prescott som fullførte oppdraget.
Men hans navn har blitt glemt. Hvorfor?
Revere hadde en bedre utgiver.
Etter juleferien ser vi mer på hvordan skjønnlitteratur kan endre-
- vår oppfatning av historien. God jul.
Ms. Randall. Et par ord.
Du stryker. Det kan umulig overraske deg.
Jeg hørte med flere lærere, og det er ikke bare i historie.
- Jeg er ikke så glup som alle tror. - Da ville du ikke gått på Harvard.
Faren din var mer enn en kollega. Han var en venn.
Så jeg har følt ansvar for deg.
Forrige semester hadde du toppkarakterer. Hva har skjedd?
- Du kan snakke med meg. - Alt er bra.
Du må snu dette, Brianna.
Ellers står fremtiden din her på spill.
Du har den minen.
Den du hadde da du kom hjem fra Skottland.
Vil du fortelle hva som egentlig skjedde der?
- Det er ingenting å fortelle. - Møtte du en mann, lady Jane?
- Ikke akkurat. - Jøsses.
Tenk at du ikke har fortalt meg det.
Vel?
Det var en... Fra fortiden min.
Så han er skotsk?
- Så skotsk som det går an. - Det høres alvorlig ut.
- Så alvorlig som det går an. - Hva skjedde?
Vi... Vi gikk hver vår vei.
Jeg håpte at vi skulle finne hverandre igjen, men...
- Skjebnen ville det annerledes. - Faen ta skjebnen.
Operasjonsrapporten du ba om.
Jeg er ferdig for dagen. Ses i morgen, Joe.
Fortsettelse følger...
Jeg har kommet så langt, så jeg kan ikke snu.
Dette er enten det dummeste jeg har gjort, eller det lureste.
- 2,50, kompis. - Behold resten.
- Professor Brown sa det... - Da får du ikke gå ut!
Du hører ikke etter!
Hva er det?!
God jul.
Se hvem som er her.
Roger! For en herlig overraskelse. Hva gjør du i byen?
Jeg burde sagt fra. Det passer visst dårlig.
- Nei da. Brianna og jeg bare... - ...kranglet.
Brianna har bestemt seg for å slutte på Harvard og flytte ut.
- Som er opp til meg å bestemme. - Vel, jeg...
La meg ringe rektor. Han tar deg sikkert inn igjen.
Du hører ikke etter! Jeg trenger en pause.
Ventet du at jeg skulle komme hjem og være som før?
Jeg har prøvd, og det går ikke.
Jeg må gå. Beklager, Roger. Det var godt å se deg.
Vi kan være sammen i morgen, ok?
- Beklager, Roger. La meg ta jakka di. - Takk, men jeg bør dra til hotellet.
Tøys. Du blir her.
- Har du vært tilbake til Inverness? - Nei.
Nå som far er borte... er det bare bøker og støv der.
- Det er din første jul uten presten. - Ja.
Ja, han... Han likte å ta med leker til barnehjemmet.
Vi var kjent for å synge livlig for barna.
Så spiste vi Mrs. Grahams plumpudding.
Så det er vel en av grunnene til at jeg tok turen.
Jeg vil prøve en amerikansk jul. Kanskje skape mine egne tradisjoner.
Vi pleide å lese "En julefortelling" til Brianna. Til hun vokste fra det.
Eller kanskje det var Frank og jeg som gjorde det.
Du kommer visst alltid når vi krangler.
Kranglet dere? Det la jeg ikke merke til.
Det var ikke bare en amerikansk jul som lokket?
Er det så tydelig?
Jeg er glad du kom. Brianna trenger en å prate med-
- og du forstår hva hun gjennomgikk i sommer.
Hun er flink til å sette opp en fasade.
Jeg tror det endelig har sunket inn.
- Kan jeg helle opp en whisky? - Ja visst.
Jeg har nyheter. Som kan få deg til å smile.
Jeg kan trenge noen gode nyheter.
Jeg er historiker. Det er yrket mitt.
Jeg leter. Jeg er som en hund med et bein.
Hva mener du?
Jeg fant ham.
Jeg fant en artikkel fra 1765 i tidsskriftet Forrester's.
De ønsket å oppheve begrensningen på import av sprit til Høylandet.
Se på denne setningen.
"Det har vært kjent i mange år at frihet og whisky hører sammen."
I baren i Edinburgh sa du at du siterte det til Jamie.
- Tror du at han skrev det? - Ja. Se...
Øverst i artikkelen siterer han det igjen til den herskende klasse:
"Dere riddere og godseiere, representanter for våre grevskap."
Det er et dikt av Robert Burns. Andre kunne visst om det.
Robert Burns var bare 6 år i 1765.
Diktet ble skrevet 21 år senere. Bare en som kjente fremtiden-
- kunne sitert noe som ikke var skrevet ennå.
- Det står ikke hvem som skrev det. - Se på trykkerens navn.
Alexander Malcolm. Jamies mellomnavn.
- Var han trykkeriarbeider? - Og han bodde i Edinburgh i 1765.
Ifølge den parallelle tidslinjen på kalenderen vår... er det et år siden.
Jeg ba deg aldri gjøre dette.
- Jeg trodde du ville vite det. - Nei.
Beklager.
Jeg kunne levd resten av livet uten å vite.
For 20 år siden... stengte jeg døren til fortiden.
Det var det vanskeligste jeg har gjort.
Og da du fortalte at han overlevde Culloden...
Jeg begynte å håpe.
Jeg kan ikke gå gjennom det igjen.
Dette er ikke bare håp.
Dette er virkelig. Du kan dra til Jamie.
Og forlate Brianna? Med alt hun gjennomgår nå?
Hvordan? Hvordan kan jeg gjøre det mot henne?
Hun trenger moren sin. Og jeg kan ikke forlate datteren min.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Ikke si noe til henne. Det vil bare gjøre vondt verre.
Jeg skal ikke si et ord.
Jeg vet at du mente det godt.
Takk for en deilig middag. Jeg legger meg, jeg har litt jetlag.
- Hva er dette? - En venn ba om en ny vurdering.
Pen dame. Voksen, moden, kanskje sent i 40-årene.
Han sendte et 150 år gammelt drapsoffer.
Du bommer bare med 50 år.
Horace er antropolog og lurer på dødsårsaken.
Hvorfor tror du hun ble drept?
- Jeg vet ikke. - Hun er fra en hule i Karibia.
De fant gjenstander der også.
Se her... Du hadde rett.
- Knekt nakke? - Mer enn det.
Beinet er ikke bare knekt. Det er helt avrevet.
Noen prøvde å kutte hodet hennes tvers av med en sløv klinge.
Hvordan visste du det?
Hun bare føltes slik.
- Så hun ble funnet i en hule? - En skjult slavebegravelse, tror de.
Men denne damen er ingen slave. Hun var ikke svart.
Ser du skinnebeinet? Kort i forhold til lårbeinet.
- Crura-indeksen. - Denne damen var hvit.
- Bein lyver ikke. - De forteller alt. Nå...
Kan du ikke fortelle om din mann i Skottland?
Han er...
Han er Brees virkelige far.
Jeg fortalte henne det da vi var i Skottland.
Det er derfor hun sliter slik nå.
Jeg er glad du fortalte meg det. Det forklarer mye.
Elsker du ham fortsatt?
Jeg sluttet aldri.
Ingen trodde at du og Frank var drømmeparet.
Du har levd et halvt liv i 15 år.
Får du en ny sjanse til å elske, så grip den. Brianna vil nok forstå.
Takk, Joe.
Hun ønsket desperat å bli gjenforent med ham, uansett offer.
- Selv livet sitt? - Ja, så sterkt ville hun ha ham.
- Det er vanskelig å godta... - Du tuller! "Dark Shadows"?
Hysj! Barnabas har mistet Victoria. Chris er redd han blir en varulv.
Og Elizabeth tror hun skal bli levende begravd.
Hva ville Oxford-kollegene si om at du sløver hjernen med dag-TV?
De huleboerne ville ikke forstått Collinsenes kvaler.
Beklager for det i går.
Jeg burde ikke kommet uanmeldt.
Jeg er glad for at du gjorde det.
Jeg kom for å oppleve en amerikansk jul-
- og hummersmørbrød og Boston cream pie, selvsagt.
Jeg kjenner en som kan hjelpe deg med det.
Det skal være en greie for far på Harvard i dag.
De skal oppkalle et stipend etter ham. Du kunne bli med.
Vi kan dra tidlig, så kan jeg vise deg rundt.
Det vil jeg gjerne.
Vi kan se resten av episoden først.
Dette er Robinsons søylegang, et av få eksempler på nygotikk her.
Mon tro hvor mange som har gått her i årenes løp.
Hvilke samtaler som fant sted, og hemmeligheter som er i krokene.
Det er snodig. Jeg har gått her siden jeg var barn.
Far tok meg med... Men det har jeg aldri tenkt på.
Lurte du aldri på om John Adams, Teddy Roosevelt-
- eller John Kennedy sto under de samme buene?
Nei. Jeg var alltid fascinert over hvordan det ble bygget.
At hver eneste stein holdes på plass av presset fra den ved siden av.
Det er basert på mål, kalkulasjoner, nøyaktighet.
Det er noe ærlig ved bygget.
Du låter ikke som en historikers datter.
Jeg er ikke det. Jeg er datteren til en 1700-talls høylender.
Jeg har få minner om min virkelige far.
Det var esker i garasjen med brev og sånt, men...
Presten fortalte meg hvordan han var som barn.
Han laget en fuglekasse, men hullet ble for stort, så en gjøk fløy inn.
Det er en tåpelig historie, men han gjorde far levende for meg.
Og det å kjenne faren min hjalp meg med å kjenne meg selv.
Alle trenger en historie.
Hvordan vet du at den er sann?
- Han kan ha diktet det opp. - Spiller det noen rolle?
Det er jo poenget mitt. Hva er historie? Bare en fortelling.
Den endres etter hvem som forteller den.
Som Paul Reveres', prins Karls, mine foreldres og min egen.
Historien er ikke til å stole på.
Vi bør gå. Seremonien begynner snart.
Vi hedrer i dag det flotte arbeidet til avdøde professor Frank Randall.
Han arbeidet her i nesten 20 år.
Vi vil kunngjøre mottakeren av Randall-stipendet i europastudier.
Men la oss først snakke om Randall og hans banebrytende forskning.
Rektor Tramble, så fint av deg å hedre Frank på denne måten.
- Han gjorde jo mye for universitetet. - Takk.
Professor Travers. Jeg trenger stipendforslaget innen mandag.
Stipendstyret venter ikke på noen.
Det skal ligge klart mandag morgen.
Beklager, dette er Sandy Travers, en av Randalls tidligere studenter.
- Dette er hans kone, Claire. - Hyggelig.
Travers skal forske på påvirkningen fra koloniengelsk på stedegne språk.
- Fascinerende. - Ha meg unnskyldt.
- Frank ville avskydd dette oppstyret. - Jeg tror han ville likt det.
Han sa alltid at arbeidet var belønning nok.
Ha meg unnskyldt.
Du burde gitt slipp på ham.
- Hva behager? - Alle de årene. Du ville ikke ha ham.
- Men du lot ham ikke gå. - Det raker ikke deg.
Han ble hos deg for Briannas skyld. En del av ham elsket deg-
- og ville alltid gjøre det selv om du knuste hjertet hans.
Jeg måtte leve med det, for han var mitt livs kjærlighet.
Jeg ville ha ham selv om jeg måtte dele ham med deg.
Jeg kunne gjort ham lykkelig. Men du var selvisk. Du ville ha alt.
Så du levde på en løgn og tvang Frank og Brianna til å leve på den.
Du kastet bort 20 år med ham.
Jeg ville gitt alt for bare én dag til.
Hun blondinen i seremonien... Jeg gjenkjente henne. Hvem er hun?
Hun var en av din fars studenter.
Jeg husker henne.
Vi var i en bokhandel en gang, og far stoppet for å snakke med henne.
Det var noe ved måten han så på henne.
Det var den samme måten han pleide å se på deg på.
Ved steinene sa vi: "Ingen flere løgner, bare sannhet."
Frank elsket henne. Det pågikk i mange år-
- og han planla å gifte seg med henne.
Du sa at jeg lignet Jamie.
Hele mitt liv når far så på meg, så han den mannen du elsket.
Han må ha hatet meg.
Nei, vennen. Nei.
Du var det eneste som var viktig for Frank.
Å oppdra deg var hans livsoppgave, hans største glede.
Hva med deg? En del av deg må ha avskydd meg.
Jeg var grunnen til at du mistet Jamie.
Aldri! Det jeg avskydde, var at jeg måtte forlate Jamie.
Men da du ble født og jeg holdt deg i armene-
- og ammet deg første gang, og du så opp på meg...
Jeg har aldri følt noe lignende.
Jeg elsker deg for den du er. Ikke for hvem som er faren din.
Du tenker vel fortsatt på ham?
Det gjør jeg.
Det er noe annet jeg... må være ærlig om.
"Alexander Malcolm." Er det Jamie?
- Fant du ham? - Roger fant ham.
- Da kan du dra tilbake. - Det er ikke derfor jeg sier det.
Livet mitt er her, med deg.
Jeg er voksen, mamma. Jeg klarer meg selv.
Jeg elsker deg, men trenger deg ikke. Ikke som da jeg var liten.
Jeg vet det.
Kom.
Gud kalte lyset dag, og mørket kalte han natt.
Det ble kveld og morgen første dag.
Hvordan drar man på en slik reise for så å gjenoppta livet?
Jeg hadde på mange måter vært lenger enn til månen-
- på en enda mer umulig reise.
Svaret er "ja". Man kan gjenoppta livet, men det blir aldri det samme.
Men kanskje det var nok å dra én gang.
- Hvor mange kan si at de har det? - Mannskapet på Apollo 8 -
- avslutter med god natt, lykke til, god jul-
- og Gud velsigne dere alle. Alle på jorden.
Apollo 8, dette er Houston. Tre minutter...
Bree, har du tenkt gjennom dette?
Hvis jeg drar, er det ikke sikkert at jeg kan komme tilbake.
Det er ikke en heis man kan hoppe på og av.
- Du har gjort det før. - Men det fins ingen garanti.
Det er mulig at vi aldri ses igjen.
Kan du leve med det?
For jeg vet ikke om jeg kan.
Å ikke være der... for å se deg bli gift.
Følge deg til alters, eller se deg bli mor...
- Holde mitt første barnebarn. - Jeg vet det. Det blir ikke lett.
Men jeg har prøvd å finne ut om jeg er mer en Randall enn en Fraser.
Jeg har innsett at jeg er mer lik deg enn noen av fedrene mine.
Om jeg kan bli halvparten av den kvinnen du er, så går det bra.
Men jeg er den som kjenner deg best av alle.
Vet du hvem som ikke kjenner meg? Jamie.
Du skylder ham å dra tilbake, og jeg vil at du skal dra.
Fortell ham alt.
Det er noe annet.
Hva om han har glemt meg?
Eller ikke elsker meg lenger.
Du sa at det du følte for Jamie-
- var det mektigste du noensinne har følt. Har det endret seg?
Nei.
Så stol på at det er likedan for ham. Du oppga Jamie for min skyld.
Nå må jeg gi deg tilbake.
Joe! Jeg trenger en annens vurdering.
- Hva slags tilfelle er det? - Jeg trenger en ærlig mening.
- Fra en venn. - Ok.
Er jeg tiltrekkende?
- Seksuelt... - Det er et lurespørsmål, vel?
Nei, jeg må vite hva en mann mener, og du er den eneste jeg kan spørre.
- Dreier det seg om mannen din? - Jeg vurderer å gi det en sjanse.
- Men vil at det skal være som før? - Jeg har ikke sett ham på 20 år.
Har jeg forandret meg mye siden vi møttes?
Du er en tynn, hvit rype med mye hår, men flott rumpe.
Han blir ekstatisk når han ser deg, lady Jane.
Det var det jeg trengte å høre.
Hva er det?
Det var ikke noe. Bare... Takk, Joe.
- Bare hyggelig. God jul. - God jul.
Vi fant dem i en antikvitetsbutikk.
- De kommer til nytte i Edinburgh. - Jeg ville gi deg en lommelykt.
Men Roger fryktet en ny hekserettsak.
Jeg tenkte at denne vil komme godt med.
Den ville ha vært nyttig den første gangen.
Jeg har tenkt mye på hva annet jeg vil trenge.
Jeg har lånt skalpeller og penicillin fra sykehuset.
Jeg tenkte at 1766s Edinburgh trenger det mer enn 1968s Boston.
- Takk, begge to. Det var snilt. - Vent.
Det er en til.
Bree.
Det er nydelig. Topas.
Det er fødselssteinen din.
Du trenger den gjennom steinene. Ifølge Gillian trengs det edelstener.
Jeg mistet en begge gangene jeg dro gjennom.
Først min juvelbesatte klokke, så steinen fra Jamies fars ring.
Hvordan skal du få med deg alt?
- Jeg får vel lage noe. - Skal du lage det?
Etter 15 år med å sy kostymene og antrekkene dine-
- kan jeg håndtere en symaskin, takk.
Herlig. Du kan ha et utstyrsbelte som den kappekledde helten.
Du ser virkelig mye på TV.
Mamma, du har farget håret!
Jeg bare skjulte det grå med litt hjelp av Ms. Clairol.
- Det ser naturlig ut. - Du er vakker, også uten Ms. Clairol.
Så, er det den?
Batman-drakten?
Ja, jeg... sydde i noen skjulte lommer så jeg får med alt jeg trenger.
- Du laget den av regnjakker. - Det regner mye i Skottland.
Uansett århundre. Falden er stygg og ene ermet lenger enn det andre...
Ingen kommer til å bry seg. Særlig Jamie.
- Er det min... - ...bluse. Får jeg låne den?
Den blir perfekt.
Unnskyld meg, jeg må hente en siste liten-greie.
- Han er en bra mann. - Jeg vet det.
Gi dette til Joe Abernathy. Det er... oppsigelsesbrevet mitt.
Han vet hva han skal gjøre. Og dette er skjøtet på huset.
Det står i ditt navn nå, i tillegg til alle bankkontoene.
Jeg fatter ikke at du ikke lar meg bli med til Skottland.
Det er slik jeg ønsker å gjøre det.
Den første gangen jeg dro, var jeg livredd.
Den andre gangen sønderknust.
Nå vil jeg at det skal være fredfullt.
Om jeg måtte si adjø til deg der... ville jeg kanskje ikke dratt.
Vel... Det er ikke et alternativ.
Å, skjønne jenta mi.
Jeg kommer til å savne deg sånn. Men jeg klarer meg.
Finn faren min. Og gi ham dette.
Det er noe jeg vil gi deg.
Skotske perler.
Jamie ga meg dem på bryllupsnatten vår.
De var hans mors. Ellen, bestemoren din.
Du kan ha dem på i ditt bryllup.
De er nydelige.
Takk, Roger. For at du var en hund med et bein.
For alt.
Jeg kommer til å savne deg.
En siste ting.
En liten avskjedsdrink.
Skål for frihet og whisky.
Frihet og whisky.
Bli her litt.
Går det bra med deg?
Hummersmørbrød og Boston cream pie?
Senere kan vi se "Knøttenes jul".
- Hva er det? - Din nye amerikanske juletradisjon.
Jeg har noe til deg også.
"Marley var for det første død. Det var det ingen tvil om."
"Gravferdsprotokollen var signert av presten, kirketjeneren..."
Da jeg var lita, ville jeg ikke trå i sølepytter.
Jeg kunne ikke tro at den jevne overflaten-
- bare var et tynt lag vann over fast jord.
Jeg trodde det var åpningen til et bunnløst sted.
Om jeg trådte i den, ville jeg falle nedi og fortsette å falle.
Selv når jeg ser en sølepytt nå, nøler hodet, men ikke bena.
Og jeg skynder meg videre.
Bare ekkoet av tanken henger igjen.
Unnskyld? Jeg leter etter en trykker. Mr. Malcolm. Alexander Malcolm.
Ja, rett frem og til venstre. Carfax Close, frue.
Takk.
Er det du, Geordie?
Det tok sin tid.
Hvor hentet du aske? I Glasgow?
Det er ikke Geordie.
Det er meg.
Claire.
Tekst: Monica Moltubakk www.sdimedia.com