Tidligere:
- Smerterne bliver mere uudholdelige. - Det bliver som at falde i dyb søvn.
- Broder. - Prinsen er smart og glat.
- Vi har gjort hvad vi kunne. - Alle de planer, hvordan endte vi her?
Prinsen får sit slag på Culloden Moor. Historien har lovet det.
Lov mig at hvis tiden kommer, så vender du tilbage via stenene.
Jeg lover det.
- Claire? - Frank, jeg er tilbage.
Gravid med en anden mands barn.
- Ja, Roger? - Må jeg gå ud og lege, far?
- Jeg har aldrig hørt ham sige "far". - Barn accepterer verden som den er.
- Jeg ønsker at vi er sammen. - Er du sikker?
Vi opfostrer barnet som vores eget, som dit og mit.
Released on www.DanishBits.org
- Godmorgen, mrs. Peel. - Godmorgen. Døren er åben.
- Et besøg? - Præcis. Jeg kom lige forbi.
Kaffen er derovre.
Fleksibilitet i håndleddet.
Vægten på det forkerte ben. Bare et venligt råd.
- Der er vist ikke mere fløde. - Der er fløde i køkkenet.
Du bør gå tilbage til gæsterne. De spørger efter dig.
Tak, fordi I kom. Min far havde værdsat det.
Kendte I ham, så ved I at han ikke overlod noget til tilfældighederne.
Ikke engang en skål til gravøl efter sin egen begravelse.
For døden, den gamle dørmand.
Nu skåler vi. Havde han ikke smidt dig ud, ville vi ikke drikke nu.
For pastoren!
Deres far var en behagelig mand. Jeg vil altid huske hans humor.
- Tak. - Han hjalp mange og vil blive savnet.
- Tak. Vil De have mig undskyldt? - Selvfølgelig.
- Roger, det gør mig ondt. - Tak. Godt at se dig.
- Jeg kondolerer. - Tak.
- Jeg føler med dig. - Tak. Vi tales ved senere.
- Tom, hvordan går det? - Godt. Du kan altid regne med mig.
Det værdsætter jeg. Tak.
Er De Roger Wakefield?
Ja.
I allerhøjeste grad. Det er mig, ja. Men jeg har ikke mødt Dem.
Roger! Helt utroligt.
Efter alle disse år!
Undskyld, men... kender vi hinanden?
Klart du ikke husker mig. Sidst vi sås var du 7-8 år gammel.
Claire Randall, en af din fars gamle venner.
- Det gør mig ondt. - Tak.
- Du har allerede mødt min datter. - Nej, vi er ikke blevet præsenteret.
- Brianna. Datteren. - En fornøjelse, miss Randall.
Vi var på familiebesøg i London, da vi hørte det. Det var vist hans hjerte?
Ja. Det var meget pludseligt.
Vi sås i julen, og han var i fuld vigør.
Jeg havde ikke set din far længe, men var meget glad for ham.
- Det var far også. - Ja, selvfølgelig.
Min afdøde mand, Frank. De stod hinanden meget nær.
Randall... Frank Randall! Klart.
Nu husker jeg dig, Claire. Du er sygeplejerske, så vidt jeg husker.
Ja, det var jeg. Nu er jeg læge.
Nu er hun beskeden. Hun er kirurg.
- Bree og jeg er på besøg fra USA. - Jeg anede nok en amerikansk accent.
- Boston, nærmere bestemt. - Hun læser historie, på Harvard.
- Jeg er ved Oxfords historiefakultet. - Oxford? Imponerende.
Arbejder mrs. Graham stadig for pastoren? Jeg har ikke set hende.
Desværre er hun gået bort, men hendes barnebarn Fiona er her.
Mange ting er uforandrede, men alligevel er alt så anderledes.
Mange minder herfra. Vil du undskylde mig? Jeg vil gerne se mig omkring.
- Første besøg i Skotland? - Ja.
Har I tid til at se på omgivelserne mens I er her?
Vi er her kun i dag, så mor kunne sige farvel.
- Vi skal tilbage til London i aften. - Synd. Det er et smukt, vildt land.
Skotland har altid interesseret mig. Landet betød meget for mine forældre.
Roger, undskyld, men det er tid at sige farvel. Browns er ved at gå.
Ja. Tak skal du have, Fiona.
- Undskyld mig. - Selvfølgelig.
Mrs. Graham havde advaret mig mod at jage spøgelser
Men nu hvor jeg var her, begyndte spøgelserne at jage mig.
Tak igen. Tak - Arthur, hils din kone. Beklager, hun ikke kunne komme.
- Ja, vi bør tage af sted. - Ikke hele vejen til London, vel?
Nej, vi kører så langt vi kan og overnatter på en pub.
Der er fint med plads her, hvis I vil blive.
- Vi vil ikke være til besvær. - Slet ikke.
Det vil være rart med selskab i det store hus.
Lyder bedre end at race afsted i den forkerte side af vejen i mørket.
Og så kan jeg se omgivelserne. Det skulle være et smukt, vildt land.
Godt så. Så længe vi ikke er til besvær.
- Jeg henter jeres bagage.Gæstevær... - Lige op ad trappen. Jeg husker det.
Jeg kunne ikke sove, så jeg tog en whisky.
- Jeg håber det ikke gør noget. - Slet ikke.
Jeg tager en med.
Det var bedre.
I årevis bad jeg ham om at rydde op i alle sine ting.
- Nu vil jeg beholde alt. - Der er megen historie her.
Ikke bare slægtens historie, men også Skotlands.
Inverness college har bedt mig om at donere hans bibliotek til deres arkiver.
Ved ikke om jeg donerer alt. Han var ret glad for nogle sjældne udgaver-
- af bøger om prins Karl Stuart og slaget ved Culloden.
- Culloden... - Det sidste slag i 45.
Faktisk kæmpede og døde mine forfædre der.
- Jaså? - Ja, jeg hedder Roger Mackenzie.
Mine forældre hed Jerry og Marjorie MacKenzie.
Pastoren adopterede mig, efter de døde i anden verdenskrig.
Mackenzie...
Jeg kendte ret mange Mackenzies... engang.
Det er et almindeligt navn heromkring.
Må jeg stille et personligt spørgsmål?
Hvordan gjorde du?
At sige farvel til sidst?
Til den person som du elskede mest i hele verden?
Sandt at sige så har jeg aldrig været god til at sige farvel.
Det er det som gør det så svært.
Om man ønsker at sige farvel eller ikke, så er de borte, og...
man må leve videre uden dem.
Fordi de havde ønsket det.
Tak for whisky.
Godnat, Roger.
Du ligner ham så meget.
Jeg siger jo, at hæren ikke er klar til kamp.
Vi må trække os, før briterne indser deres overtag og knuser os.
Du er min Thomas.
Apostlen Thomas tvivlede på at Herren var opstået fra de døde.
Indtil han mærkede sårene, hvor sømmene havde været.
Herren sagde til ham, "Fordi du har set, så tror du."
"Velsignet være dem som ikke har set, men stadig tror."
Det her er dagen, James. Tro mig, før dagen er slut-
-så vil du være en troende.
Det er en velsignelse, at Colum ikke skulle opleve denne mørke dag.
- Er prinsen...? - Slaget ved Culloden sker i dag.
- Som historien siger. - Vi har set fortropperne.
Cumberland har brudt op. Hans hær marcherer syd for Kildrummie Moss.
Gå ind. Informér Lord George.
Der er kun en ting tilbage, en mulighed.
- Hvad er det? - Ikke her.
Fort William, bygget i 1600-tallet.
På gælisk hedder det Gearastan Dubh, "den sorte garnison".
Det var briternes kommandopost og fængsel.
Som skulle kontrollere de vilde klaner og barbarer.
Militærhistorie er ikke rigtigt mit område.
Men det var din fars? Pastoren har nogle af hans bøger i biblioteket.
I et mine tidligste minder tabte jeg en is ved Fort Ticonderoga-
- mens han holdt foredrag om Ethan Allens og Green Mountain Boys' mod.
Ethan Allen... "Jeg beklager at jeg kun har ét liv at give..."
Nathan Hale. Almindelig fejl.
Citér aldrig amerikansk historie til en amerikaner.
Den amerikanske revolution er den rene religion i Boston.
Med George Washington som Messias og Benedict Arnold som Judas.
- Benedict Arnold er misforstået. - Troede du ikke var til militærhistorie.
Familien Randall er en kompliceret klan, laddie.
Det var den værste accent jeg nogensinde har hørt.
Husker du min far godt?
Brudstykker.
Han var velklædt, med hatten ned over det ene øje. Meget stilig.
Og han virkede meget venlig.
Det var han. Verdens venligste mand.
Din mor virker også venlig.
Min mor lever i en anden verden.
- Jeg får kuldegysninger her. - Af gode grunde.
Her blev skotske fanger pisket. Der er udgydt meget blod her.
Min far byggede dette sted.
Hans blod og sved er i disse sten.
Leger du med æblerne? Hvad hedder du?
Det her er lille Jamie. Det er din din onkel som du har fået navn efter.
Tillykke, du smukke lille pige.
Lille Margaret Ellen Murray. Det hed min mormor.
Claire, Claire. De er færdige. De er enorme.
Det var en god idé at plante dem.
Det begynder at føles som om jeg hører hjemme her.
Jeg vidste du hørte hjemme her med mig, siden første gang jeg så dig.
"Kom, lad os leve, min kære. Lad os elske og aldrig frygte."
"Lad kærlighedsfulde kys leve på vore læber."
"Tusindvis og hundrede mere. Hundrede og tusind til."
Dette slag, denne krig, det som vil ske...
- Alt afhænger af Karl. - Ja.
Hvis han dør nu? Nu, i dette øjeblik?
Så vil slaget ikke finde sted og hele oprøret vil dø med ham.
- Du godeste. - Jeg har det her.
Det er gul jasmin, det er giftigt. Det Colum tog i går aftes.
- Han vidste at hans tid var inde. - Tog han sit eget liv?
- Claire, det er en dødssynd. - Han ønskede en hurtig, fredelig død.
Og jeg gav ham den.
Jeg har behandlet Karls skørbug med tinkturer i ugevis.
Jeg kan tilsætte det her til hans te.
Dræbe Karl Stuart?
Det er som at falde i en dyb søvn.
- Han vil aldrig opdage det. - Ingen vil vide det.
Husker du en hændelse med mine forældre da de var her?
- Hvordan mener du? - Noget alvorligt som skete med dem.
Jeg var bare en lille dreng.
Jeg husker ingen detaljer, men...
Jeg fandt mrs. Graham grædende ude i redskabsskuret.
Der lå ødelagte ting over det hele.
Jeg mener hun sagde, at din far havde mistet fatningen og smadret alt.
- Min far? - Ja, men det var ikke derfor hun græd.
Min far havde temperament, men han kunne godt styre det.
- Hvornår skete det? Hvilket år? - Ifølge din mor var jeg 7-8 år.
Så det må have været 1947 eller 1948.
Min far havde en låst kasse på øverste hylde i sit skab.
Jeg vidste hvor nøglen var, så en dag åbnede jeg den.
Der lå breve fra din far, mest om akademiske ting, men...
Det var et bestemt brev...
Pastoren nævnte en hændelse, som involvede min mor og far.
Som han skrev det, så virkede det som en alvorlig ting.
Måske noget frygteligt. Ikke noget han ville skrive direkte.
Det skræmte mig, af en eller anden grund.
Jeg lagde brevet tilbage i kassen, låste og så det aldrig igen.
Min far skrev dagbog, hver dag efter middagen.
De ligger i kasser i pulterkammeret, hvis du tør blive lidt beskidt.
Det generer mig ikke. Du skulle se mit soveværelse.
- Det lød forkert. - Nej, men jeg forstår hvad du mener.
Jeg har sporet ejerne til Lallybroch, også kaldet Broch Tuarach-
- og fundet det her, det ældste dokument i arkivet.
Overdragelse fra James Alexander Malcolm Mackenzie Fraser-
- til James Jacob Fraser Murray. Den blev overdraget i 1745.
Bevidnet af Murtagh Fitzgibbons Fraser og Claire Beauchamp...
Det er lidt utydeligt, men jeg tror hun også hed Fraser.
Ja. Det mener jeg hun gjorde.
- Og efter det? - Familien Murray i flere generationer.
Jeg tog en kopi, så den kan De tage med Dem.
Tak.
En sidste ting. Er det muligt at lave en slægtssøgning?
- Ja. I hvilket navn? - Roger Mackenzie.
- Hvordan gik din date? - Det var ingen "date".
Du må indrømme, at han er både flot og intelligent.
- Og med en fin anatomi. - Det siger man da ikke mere?
Stop nu.
- Og hans dybblå øjne. - Du skulle måske date ham.
- Hvor tog I hen? - Fort William. Har du været der?
Engang. Jeg brød mig ikke om stedet.
- Hvad lavede du i dag? - Gik rundt i byen.
- Steder hvor du og far har været? - Nogle af dem.
Savner du ham?
Selvfølgelig.
Sommetider virker det ikke som om du gør.
Eller at du elskede ham.
Sikke noget at sige!
Gjorde du det? Elskede ham?
Det gjorde jeg.
Du må forstå, at det her er overlagt mord.
For at forhindre en nedslagtning.
Ved at dræbe prinsen tager vi et liv for at redde tusinder.
Jamie, lord George ønsker at du kommer til East Dyke.
Med det samme. Mændene skal stille sig op.
Vi skal gøre det hurtigt.
Jeg kan putte det i hans te nu og give ham det.
Din utaknemlige horeunge.
Din beskidte, utugtige heks.
Når jeg har set kuratoren kan vi begynde at grave dagbøgerne frem.
- Klarer du dig? - Ja. Jeg venter her.
Og vi kan ikke længere tillade at deres vision styrer vores.
Da Skotland blev forenet med England var det begyndelsen til enden for os.
Vi mistede mere end vores selvstændighed.
Vi mistede vores gejst.
Regeringen i Westminster, bankørerne i byen, aviserne i Fleet Street...
De har stjålet vores penge, vores stemmer-
-og vores fremtid.
Hvor er de gamle ledere som vidste hvordan man tog hånd om sit folk?
De legendariske konger: Arthur af Wales-
- Richard Løvehjerte, prins Karl Edvard Stuart...
Vores kære prins. Vi kender alle til slaget ved Culloden.
Men tænk jer hvor anderledes Skotland havde været i dag-
-hvis vi havde vundet.
Hvor er vores elskede prins Karl i dag?
Jeg er den elskede prins Karl.
I er den elskede prins Karl!
Vi er den elskede prins Karl!
Skotland! Skotland! Skotland!
Vel talt, men var det ikke skotske Jakob VI som forenede landene?
Og hans skotske barnebarn, dronning Anne, som skrev under?
Men Anne blev opfostret anglikansk, under Westminsters indflydelse.
Prins Karl og hans far kong Jakob ville rive det op.
- Byttede de ikke bare konger? - Karl var katolik og skotte.
Til forskel fra tyske Georg og familien Hanover var han os loyal.
Måske.
- Du er amerikaner. Studerer du her? - Brianna Randall, bare på besøg.
Hvorfor er du her?
Jeg læser historie, og kan godt lide at se historien blive skabt.
- Roger Wakefield. - Gillian Edgars.
Vi skal have en stor demonstration mere i nærheden lidt senere.
Vi kommer til at skabe historie. Farvel.
Det var en høj fyr.
Så høj var han ikke i virkeligheden.
Han kunne være blevet noget. Han havde navnet, en god sag-
- og støtte fra gode mænd som var villige til at ofre deres liv for ham.
De har gjort et fjols til en helt.
Hvad er det?
Jeg ved ikke. Måske en guldsmed?
- Dougal, det er ikke som du tror. - Ikke?
Det jeg tror er at den kvinde vil have dig til at begå mord.
- Mord på din prins. - Nej.
Du holder mund!
- Jeg vidste du var en forræder. - Rolig nu.
Du ved, Jamie... Man stoler på nogen.
Man overgiver sig til dem i både hjerte og sjæl.
Og så planlægger du at myrde vores elskede prins...
- Nej, Dougal... - Du godeste...
Jeg vil hellere blive hængt... Åh, Jamie...
Du har forrådt os, allesammen, dit folk.
Og hvad værre er, så har du forrådt Skotland.
Og du er kun en løgnagtig skøge.
Du fører en mand i fordærv via pikken.
Tal ikke dårligt om min kone, selv ikke i din vrede.
Vrede?
Vrede? Nej, det du har gjort mig går ud over vrede.
Du er træt, Dougal. Du fryser og er sulten.
Gå herfra, nu!
Claire!
Kom, så dræber jeg dig hurtigt, for din mors skyld.
Dougal, vi kan tale om det.
Bliv der!
Gør mig ondt, onkel.
Hvor længe siden er det nogen var her?
Er det her hans dagbøger?
Ja, hvis han skrev noget om hvad der skete i 1948 burde vi kunne finde det.
- Hvad var det? - Sikkert en rotte.
Her, brug den.
- Så slipper du for overraskelser. - Det er for sent.
- Foretrækker du en rottesatire? - Hvad?
En rottesatire, en gammel skotsk skik.
Havde man rotter i huset kunne man synge dem bort.
Man lod dem vide, hvor meget mere mad der var andre steder.
Du laver sjov?
I rotter er for mange Hvis I vil spise meget
Så må I gå
Gå, fyld jeres maver Her er kun støvler at gnave
Forsvind, rotter, forsvind!
- Det fandt du lige på. - Klart.
En god rottesatire skal være... original.
Ja, efter den optræden er alle rotter nok langt væk.
Randall!
Det kalder jeg arvegods.
Et officersbrev underskrevet af kong Georg II.
Fra 1735...
Jonathan Wolverton Randall, jeg husker at far talte om ham.
Han er en af vore forfædre.
Her er et brev fra din far.
Pastoren forskede i kaptajnen. Min far bad ham droppe projektet.
- "Han er ikke den jeg troede han var". - Underligt.
Vi tager kasserne med på biblioteket.
Herregud... du godeste...
Jeg ville have ofret mit raske øje for ikke at skulle se dette.
- Men nu har jeg set det. - Ja, det har du.
Vent. Jeg vil bede dig om en ting.
Giv mig to timer. Der er nogle ting jeg må ordne.
Forstår du?
- Og så? - Tilbagevender jeg og står til ansvar.
Jeg giver dig mit ord. Giv mig to timer før du siger noget.
Til minde om det venskab vi engang havde.
Som du nu har myrdet, som du har myrdet min leder.
Du får to timer.
Så vil jeg forbande din sjæl til Helvedes ild.
I kan se hvor åbent, fladt og sumpet det er.
Skotterne var helt udsatte og løb ind i musketter og kanoner.
Det gik meget hurtigt og var meget blodigt.
Culloden betød slutningen for klanvældet.
Slut med det højlandske liv.
Er De en Fraser?
Ja. Det er jeg.
Jeg svor at jeg aldrig ville sætte min fod på dette afskyelige sted.
Men nu er jeg her. Og det er du også.
Eller dine knogler, i det mindste.
Jeg vil ikke græde. For det havde du ikke ønsket.
Og desuden...
så har jeg gode nyheder.
Du har en datter. Brianna.
Navngivet efter din far. Præcis som jeg lovede.
Jamie, jeg... var vred på dig.
I lang tid.
Du tvang mig til at leve et liv jeg ikke ville leve.
Men du havde ret.
Brianna var tryg.
Og elsket, og havde en god opvækst.
Men nogle gange, når hun vender sig om-
- og lyset fanger hendes røde hår...
Eller når jeg ser hende smile i søvne.
Så bliver jeg åndeløs.
For jeg ser dig.
Hun blev født kl. 7.15, en regnfuld Bostonmorgen.
Det var alt.
Alt jeg husker. Ser du? Ingen tårer.
Det troede du vist ikke, at jeg kunne klare?
Den dag ved Craigh na Dun...
Vi sagde mange ting, men der var en ting jeg ikke sagde.
Jeg kunne ikke.
Jeg har ikke gjort det i 20 år.
Men nu er jeg her.
Og nu er det tid.
Farvel, Jamie Fraser.
Min elskede.
Hvil nu, soldat.
"Kidnappet af elver?"
"Claire Randall, historikeren Frank Randalls kone"
"Ferie i Inverness. Bil fundet. Politiet mistænkte at hun var dræbt."
- Men hun dukkede op igen. - Tre år senere!
"Med tøjet i laser, desorienteret, usammenhængende tale..."
Der har du hændelsen.
Der står måske mere i pastorens dagbog.
Vil du gerne det her? Du vil måske ikke bryde dig om det du finder.
Jeg vil kende sandheden, lige meget hvad.
Der er du. Vil du have te?
Jeg vil gerne vide hvad du har lavet de seneste to dage.
- Jeg har jo sagt det. - Gået rundt i byen, ja. Var det alt?
- Hvad sker der, Bree? - Har du mødt ham?
- Hvem? - Min far.
- Har du mødt min far? - Hvad er det for et spørgsmål?
Ikke far, han er jo død. Jeg mener min far.
Manden som du havde en affære med i tre år.
Bree...
- Det er kompliceret. - Det er faktisk ret enkelt.
Ifølge aviserne dukkede du mirakuløst op igen i april 1948.
Jeg blev født i november 1948.
Du var i tredje måned, da elverne førte dig tilbage til far.
Bree, jeg fandt noget andet blandt pastorens breve.
Jeg ved ikke hvad det betyder, men...
- Åh. Undskyld, jeg vil... - Nej, bliv.
Det er jo dit hjem, og du har ikke løjet for nogen.
- Vi bør nok tale i enrum. - Han er min ven. Han bliver.
Godt så.
Jeg synes at du bør sidde ned.
Ja, der var en anden mand.
Og jeg elskede ham meget højt.
Og, ja...
Han var din rigtige far.
Du løj. Du har løjet for mig i hele mit liv.
- Frank ville ikke at du skulle vide det. - Vov ikke at give ham skylden!
Han ville opfostre dig som sit eget barn, og jeg gik med til det.
Det var derfor vi flyttede til USA. For at lægge alt dette bag os.
Indtil du fik en undskyldning til at besøge Skotland.
Er det derfor vi er her, for at jeg skal overraskes af min rigtige far?
Nej.
Det er ikke muligt.
Fordi han ikke er interesseret i at møde sin datter?
Fordi han er død. Jeg lovede Frank at jeg ikke ville fortælle dig om ham.
Så i 20 år har jeg...
aldrig nævnt hans navn.
Men nu ved du det, og jeg må fortælle dig om ham.
Om din rigtige far.
Jamie Fraser.
Jeg vil ikke vide noget om ham, ikke det mindste.
Bree. Brianna, du sagde at du ville vide sandheden, uanset hvad.
Her har du den.
Det allervigtigste...
er at Jamie elskede dig, meget højt.
Selv om han aldrig mødte dig, elskede han dig af hele sit hjerte.
Og han havde opfostret dig...
Hvis det ikke var for...
Hvis det ikke var for slaget ved Culloden.
Jeg har dræbt Dougal Mackenzie.
Javel. Jeg er mest overrasket over, at det ikke skete før.
Hvad gør vi nu?
- Hvad er det? - En overdragelse af ejendom.
Så James Jacob Fraser Murray får Lallybroch.
- Du giver den til din nevø. - Ja, så Lallybroch bliver i familien.
Jenny og Ian råder over den til lille Jamie bliver ældre.
- Det er dateret til sidste år. - Ja, før jeg blev forræder.
- Jeg behøver bare to vidner. - Hent blæk og pen til din herre.
- Skal jeg aflevere det til Jenny? - Nej, lad Fergus gøre det.
- Skal jeg, herre? - Ja, du skal ride til Lallybroch.
Rid med det samme.
Det her skal nå madame Murray, det er mere værd end mit liv.
- Jeg vil ikke forlade Dem. - Du skal.
Ikke kun for dokumentet, men nogen må huske.
Forstår du?
- Jeg vil ikke svigte Dem. - Det ved jeg.
Hvor længe har du gået og brygget på denne historie?
Jeg ved at det må lyde vanvittigt.
Troede du virkelig, at jeg ville tro på det eventyr?
Tror du at jeg stadig er fem år gammel?
- Det er intet eventyr, Bree. - Manden som tog sig af mig i 20 år...
er ikke min far, min rigtige far er en høj, rødhåret fyr i kilt-
- fra 1700-tallet? Hvad er der galt med dig?
Hør på mig. Frank var din far på alle måder der betyder noget.
Bortset fra en ting.
Han skabte dig ikke.
Det gjorde Jamie og jeg.
Du ligner ham så meget. Dit hår, din måde at tale og bevæge dig på...
- Han havde elsket og opfostret dig... - Var det ikke for slaget ved Culloden!
- Herregud, stop nu! - Det er sandt. Her.
Se på det her. Her.
Overdragelsen af Lallybroch. Claire Beauchamp Fraser.
- Mit pigenavn, min underskrift. - Indrøm det bare!
Du bollede en anden da du var gift med far, som en husmor der keder sig.
Jeg kedede mig ikke, og det jeg havde med Jamie var mere end et knald!
Han var mit livs kærlighed!
Hvorfor gør du det her?
Bree, jeg...
Jeg gør det her fordi det er sandheden.
Kun to mennesker ved hvad sandheden er.
Og en af dem er død.
En skam at det ikke er dig.
Gør kun holdt for at sove, og gem dig godt hvis du gør det.
Du er en soldat nu, mon fils. Jeg elsker dig som en søn.
Som vores egen søn.
- Det betyder ingenting. - Jeg ved ikke hvad det betyder.
- Pastoren mente det var vigtigt. - Hun er gal. Det er det eneste.
Bliv ikke sur på mig nu, men det dokument så ud til at være ægte.
Så en kvinde i 1700-tallet havde det samme navn som hende.
Eller hun fantaserer bare om at det var hendes liv.
Eller måske er der noget sandt i det hun siger.
- Nu bliver jeg snart vred på dig. - Du var jo aldrig tæt på din mor.
Hun levede i en anden verden. Hun prøver måske at vise dig den verden.
Så du tror på, at hun rejste 200 år tilbage i tiden?
- Gennem en sten? - Hvad jeg tror spiller ingen rolle.
Hun tror på det.
Jeg siger bare, at vi måske ikke skal affærdige alt.
Lad os drikke noget mere i stedet.
Jeg havde været omringet af spøgelser siden jeg kom hertil.
Ansigtet var meget genkendeligt: Geillis Duncan.
Hun havde fortalt mig hvilket år hun kom via stenene: 1968.
Det her var intet spøgelse. Geillis var her, omend noget yngre.
Hej, jeg søger Gillian Edgars. Bor hun her?
Ja. Hvad vil De hende?
Jeg er en gammel ven, Claire Randall.
- De må være... - Greg, hendes mand.
Jeg er her ikke længe. Ved De hvor hun kan være? Jeg vil gerne se hende.
Hun er sikkert sammen med sine "roser", men jeg ved intet mere.
Slàinte.
Roserne? Skotlands hvide roser?
Ja. Skide nationalister.
Hun er nede på instituttet døgnet rundt-
- og bruger alle mine penge på kurser i såkaldt "folklore".
Hun har fyldt millioner af notesbøger.
Hvorfor ikke lære at skrive på maskine, få et job hvis hun keder sig?
Det var det jeg sagde til hende.
Så hun skred. Det er flere uger siden.
Så hun har været væk i flere uger?
Ja, det var det jeg sagde.
Hvis De ser Gilly, så bed hende om at komme hjem.
- Sig til hende at jeg elsker hende. - Selvfølgelig.
- Pubben har været her siden 1820... - Gillian, hej!
- I gik glip af en god demonstration. - Det er jeg ked af.
- Roger og jeg får os en whisky. - Ja, det har været en... hård dag.
- Min mor er gal. - Det mener alle døtre.
Måske vi ses til næste demonstration.
Desværre skal jeg af sted i aften for at...
fremme sagen. Men hold aldrig op med at stille de svære spørgsmål.
Det er sådan verden forandres.
I timevis prøvede jeg at tolke Geillis' indviklede noter.
De indeholdt formler om kunsten at rejse i tiden.
Til forskel fra mig havde Geillis forberedt sig til sin rejse.
Det chokerede mig at hun mener at en tidsrejse kræver et menneskeoffer-
- og ædelstene til beskyttelse og vejledning.
Det virkede som om Geillis ville rejse gennem Craigh na Dun snart.
Desværre vidste jeg hvordan rejsen ville ende:
Med Geillis brændt på bålet i Cranesmuir.
Jeg var nødt til at prøve at stoppe hende.
Saml alle Frasers fra Lallybroch og få dem væk herfra.
Der vil være kaos på heden med soldater og heste.
Ingen vil stoppe jer med briterne i sigte og slaget nært forestående.
Sig, at ordren kommer fra mig, så følger de dig.
Led dem væk fra slaget, og send dem mod Lallybroch og hjem.
- Er du sikker? - Ja.
Denne kamp er allerede tabt, hvor retfærdig den end må være.
Vi har gjort hvad vi kan, og nu er det slut.
Mine slægtninge skal ikke dø for ingenting.
Og hvad vil du gøre?
Jeg fører Claire i sikkerhed.
Derefter vender jeg tilbage.
Tilbage til Culloden og kæmper til det er overstået.
Jeg fører dine mænd i sikkerhed og sender dem hjem.
Men når du er tilbage, så er jeg her for at kæmpe ved din side.
Nej. Nej, som jeg sagde, skal du ikke dø for ingenting.
Det kommer jeg ikke til.
Jeg kommer til at dø med dig.
Jeg vil ikke skændes.
Vi kan være enige om at jeg har en far som...
ikke er far. Jeg vil ikke diskutere din tidsrejsefantasi.
Men jeg vil vide mere om denne Jamie Fraser.
- Fortæl om ham. - Selvfølgelig.
Ja...
Han var høj og havde rødt hår præcis som dit.
Hans far hed Brian, og det er derfra dit navn kommer.
Han talte fransk, elskede at spille skak, og havde en søster.
Jenny, din faster.
Det vil tage for lang tid at fortælle alt om ham.
Men jeg lover at gøre det.
I dag besøgte jeg hans grav på Culloden Moor.
- Og her mister du mig... - Jeg ville ikke blive forelsket.
Jeg kæmpede faktisk imod.
Men jeg kunne ikke fornægte hvad jeg følte for ham.
Jeg prøvede... men det gik ikke.
Det var det største jeg nogensinde har følt i hele mit liv.
- Hvordan har hun det? - Vi taler i det mindste sammen.
Det er bedre end at råbe.
- Kender du Gillian Edgars? - Ikke rigtigt. Hun gav Brianna...
- Har Brianna mødt hende? - Ja. Gillian er skøn.
Hun er lidt vel nationalistisk, men jeg kunne lide hende.
- Ved du hvor hun er nu? - Nej. Hvorfor?
- Jeg må finde hende. Det er vigtigt. - Vi så hende lige på pubben.
Hun skulle rejse i aften. Noget med at kæmpe for hendes sag.
- Hun vil gennem stenene... - Ikke mere af den snak.
Gillian Edgars er Geillis Duncan fra hekserettergangen.
Hun reddede mit liv. Kan jeg stoppe hende, kan jeg måske gøre gengæld.
- Men det kan jeg jo ikke. - Hvorfor ikke?
- På grund af dig. - Mig?
Da du fortalte at du var en Mackenzie-
- så undersøgte jeg din slægtshistorie.
Ti generationer tilbage var dine forfædre William og Sarah Mackenzie.
De kunne ikke få børn, så de fik et adoptivbarn.
Det barn var Dougal Mackenzies og Geillis Duncans.
Så mine forfædre er klanlederen du talte om, og heksen?
- Drag ikke Roger ind i det her. - Han har ret til at vide hvem han er.
Hvis det er sandt, så må vi jo stoppe hende.
- Ellers bliver hun brændt levende. - Laver du sjov?
Og hvis hun ikke tager tilbage, og ikke møder Dougal og ikke får barnet?
- Så bliver du måske aldrig født. - Jeg er jo her. Jeg fordamper ikke.
Jeg ved ikke hvordan det fungerer.
- Roger, du tror vel ikke på det her? - Jeg ved ikke.
Men for en sikkerheds skyld bør vi finde og advare hende.
Ja, jeg kan advare hende mod at skabe opmærksomhed i fortiden.
Ser du hvad der sker her? Du understøtter hendes fantasier.
- Brianna! - Det gør jeg måske...
- Men hun kan konfronteres med det. - Hvad?
Gillian. Se, hvad hun siger til alt dette.
Hvad hvis Gillian er lige så gal som hende?
Hvis hun tror at man kan gå tilbage i tiden gennem sten?
Så ser vi hende måske slå hovedet ind i en granitblok.
Det giver os en mulighed for at stoppe det her.
- Okay. - Jeg henter nøglerne.
- Hvor skal vi hen? - Jeg slipper ikke væk.
Men jeg kan redde dig, så det vil jeg gøre.
- Vi kan sejle et sted hen. - Landet er i oprør, havnene lukkede.
Jeg er ikke bange for at dø. En kugle eller et sværd er bedre end en løkke-
- eller Mackenzieklanens vrede. Jeg er allerede død, og vælger slagmarken.
- Så bliver jeg her med dig. - Nej, det gør du ikke.
Hvis jeg var blevet brændt på bålet med Geillis, havde du så forladt mig?
Forladt dig? Jeg havde fulgt dig til Helvede og endnu længere.
Men jeg var ikke gravid med dit barn.
Det kan du ikke vide. Det er for tidligt.
Du har haft menstruation til tiden siden du tog mig til din seng.
Men nu er der gået to måneder.
Midt i denne krig har du stadig været opmærksom på det?
Hvor længe har du vidst det?
- Ikke længe. - Dette barn...
Det er det eneste som vil være tilbage af mig.
Nu må vi af sted. Kom så, Claire.
- Nej, jeg kan ikke forlade dig. - Du hørte mig give Rupert et løfte.
Du lovede mig noget for at skåne Randalls liv.
Du lovede mig at hvis det kom hertil, ville du vende hjem gennem stenene.
- Men du er mit hjem. - Og du er mit.
Men dette hjem er fortabt.
Så nu må du og barnet til et sikkert sted.
Til en mand som kan tage hånd om jer.
- Nej! Nej, jeg... - Claire, vi har ikke tid!
Det er hendes mands bil.
Denne vej, kom.
- Hvad er det for en lugt? - Det lugter af grill.
Geillis, nej!
- Hvor blev hun af? - Herregud, hun gik igennem stenen.
Lige igennem. Hører du den summen?
Det bliver højere.
- Herregud... - Roger, hent hjælp!
Hvordan skal jeg forklare det her?
Hvordan kan jeg vende tilbage?
Til Frank...
Det overlader jeg til dig.
Fortæl hvad du vil til ham om mig, om os.
Han vil sikkert ikke høre det, men hvis han vil...
sig at jeg er taknemlig.
At jeg stoler på ham.
Sig, at jeg hader ham inderligt.
Den summen... det er så højt.
Jeg er ikke klar, Jamie. Tag med mig.
- Tag med mig gennem stenene. - Jeg kan ikke.
Du kan prøve. Du hører den summen?
Jeg hører ingenting, Claire.
Men selv om jeg kunne tage gennem stenene...
så er det ikke mit sted.
Culloden Moor er min skæbne.
Men jeg finder dig. Jeg lover det.
Om jeg så skal tilbringe 200 år i skærsilden.
200 år uden dig... Det er min straf.
Har jeg fortjent for mine forbrydelser. Løgne, mord, tyveri og forræderi.
Og svigt.
Men når jeg står foran Gud har jeg en ting at sige-
-til at opveje alt det andet.
"Herre... du gav mig en sjælden kvinde."
"Og jeg elskede hende højt."
Det er begyndt.
Vores bryllupsgave fra Hugh Munro.
Hav den på dig.
Blod af mit blod...
- Ben af mine ben... - Så længe vi begge lever.
Den her tilhørte min far.
Giv den til barnet, når han er gammel nok.
Jeg vil give ham navnet Brian, efter din far.
Jeg elsker dig.
Og jeg dig.
Farvel, Claire.
- Så det er sandt. Alt hvad du har sagt. - Ja.
- Var det hendes mand? - Jeg tror det.
Så nogen skal dø for at man kan rejse gennem stenene?
Geillis troede det, men ingen døde da jeg gjorde det.
Vent, var det her det sidste sted hvor du så min far?
Ja.
Jeg tror på dig. Jeg forstår det ikke, men...
Jeg tror på dig. Ikke flere løgne.
Fra og med nu, fortæller vi kun sandheden.
Du ligner din far så meget. Ja.
Kun sandheden fra nu.
Jeg ringede til politiet. Anonymt.
Hvem ved hvornår de er her?
Roger, fortæl hvad du fandt.
Pastoren lavede noget research på din mand Franks opfordring.
Jeg ved ikke om han sendte det til Boston.
Hvad står der?
Efter slaget ved Culloden gemte nogle sårede jakobitter sig i et hus.
Efter to dage blev de ført væk for at blive henrettet, men...
En af dem, en Fraser fra Lovats regiment, slap væk.
- Mange Frasers deltog i slaget. - Men...
Men kun fem officerer, og fire af dem nævnes på en mindetavle i Beauly.
Så vi ved at de blev dræbt.
Hvem var den femte?
James Fraser.
Min far.
Jamie...
Han døde ikke ved Culloden.
Han ville dø der, men gjorde det ikke.
Han overlevede.
Han overlevede!
Hvis det er sandt...
så må jeg tage tilbage.