- Tidigare: - Vi förenar klanerna och ni får er ära.
Karl har landat i Skottland och samlar ihop sin armé.
Om vi ska rädda vår klan och vårt land måste vi slå oss samman.
Angus och Rupert!
- Har Colum ändrat sig? - Han gör som han vill.
- Vi är här. - Vi gör dem till starka soldater.
- Vår tid är inne. - Mina män svarar bara till mig.
Om du ska slåss med klan Fraser följer du mina order.
Jag skulle ge mitt liv för att se Stuart på tronen.
Om vi har disciplin att slåss tillsammans kommer vi att vinna.
Released on www.DanishBits.org
Hur många stupade män har jag sett?
Den här högländaren som stött på rödrockarna var det senaste offret.
Upproret som Jamie och jag försökt att förhindra hade inletts.
Vårt ända hopp var att vi skulle försöka förändra utfallet.
Jag fruktade att historien inte skulle skrivas om.
Att oavsett hur många slag vi än vann skulle segern bli ouppnåelig.
- Hur lång tid tar det att pissa? - Jag kommer.
Hur många stupade män har jag sett?
Alldeles för många.
Där är vår fiende. Men om vi sitter här och rullar tummarna...
Vad ska generalen göra, John... Förlåt, kvartermästare O'Sullivan?
Gå till anfall, för i helvete! Förlåt, Ers Höghet-
- men jag förstår inte varför general Murray ödslar tid.
Jag skyndade upp hit med min armé.
Ska vi överge vår starka försvarsposition och gå till anfall?
Ja, det tycker jag. Tiden är av yttersta vikt.
Vi får inte dröja. Vi måste gå till anfall och det med kraft.
Får jag påminna er om-
-att vi måste korsa Tranents ängar.
Men "äng" är ett fint ord för kärret som ligger mellan oss och fienden.
En skotte har aldrig skytt lite lera, särskilt inte när en fiende väntar.
Hur kan en irländsk officer bortse från faran med en attack i sankmark?
Äntligen en förnuftig röst. Kan ni föreställa er det?
Er armé vadar i lera medan en förödande salva kommer emot dem.
Musköterna kan träffa från 90 meters håll.
Kavalleriet kan kontrollera marken och rapportera var fienden är.
En modig trupp dragoner kan göra skillnaden mellan seger och nederlag.
Tala inte om nederlag eller kavalleri som vi inte har.
Låt mig påminna generalen om att han befinner sig bakom fronten-
- och behöver inte bry sig om träffsäkerhet.
- Vad är det ni insinuerar? - Ingenting, sir.
Jag är glad att vi kan förlita oss på våra modiga soldater-
- som inte räds skottsalvor för att segra i prinsens och kungens namn.
Låt mig påminna om att för några veckor sen-
- intog vi städerna Perth och Edinburgh utan att avlossa ett enda skott.
Låt oss inte glömma att de välkomnade mig med öppna armar.
Båda gångerna slog vi till oväntat, Ers Höghet.
General Cope hade inte väntat oss och hans trupper flydde.
- Det kommer inte att hända igen. - Jag kan stämma möte med generalen.
Jag kan föreslå ett generöst erbjudande om han kapitulerar.
Jag ger mitt ord på att hans män oskadda får marschera till England.
Jag är övertygad om att han precis som jag vill undvika blodspillan.
Vi är trots allt bröder allihop.
Även som liten hade ni ett varmt hjärta, men tiden för samtal är över.
Vi seglade hit från Frankrike för att kämpa i ett krig.
Låt oss sätta igång och få det överstökat.
Jag riskerar inte att krossa armén genom att beordra den att korsa-
- potentiellt livsfarlig mark. Är det klart, Ers Höghet?
Avgå och låt prinsen hitta en general med mer stake.
- Pompösa avskum. - Vad säger jag till klan MacDonald?
Säg åt dem att invända vidare order.
Vilket kan ta tid.
Varför måste skottar vara ett så omedgörligt folk?
Vi kan vara tjurskalliga då och då.
Ganska ofta faktiskt. Det kan även irländare.
Vi måste lyckas, James.
Jag har lovat min far och jag har lovat Gud.
Sanna mina ord.
Ska din nobla hustru ge sjukvård åt de stackars män som blir skadade?
Hon hjälper till att upprätta ett fältsjukhus just nu, Ers Höghet.
Hälsa henne att prinsen vill att skadade britter tas om hand först.
Även britterna är min fars medborgare och de ska tas väl om hand.
De ska veta att skottarna motvilligt för krig mot britterna.
De är våra fiender, men inom kort är de våra vänner igen.
Britterna har aldrig varit skottarnas vänner.
Som er vän ber jag er att inte tala så inför männen.
De skulle inte uppskatta det.
Och jag är tveksam till att min hustru skulle följa den ordern.
Kanske inte från sin prins-
- men lady Broch Tuarach lyder säkerligen sin herre och man.
Sluta!
- Sa du sluta? - Det sa han. Jag hörde det själv.
Spara den där ölen tills vi har vunnit första striden.
Vad vet ni två bönder om sånt?
Vi är bönder, men vi är här av samma anledning som ni. För blod och ära.
Du ska inte slakta grisar, utan män.
- De vill göra detsamma med er. - Vi vet vad vi ska göra.
Vi gör vad som krävs för att få hit kungen.
Säger du det? Jag tror att ni flyr så fort ni hör första kanonen avfyras.
Ta tillbaka det!
Kom igen! Jag snittar upp dig.
Lägg ner kniven innan jag kör in den i röven på dig.
Försök, din horunge!
Hur ska man kunna sova i det här gapandet?
Är det en dolk i din hand?
Angus.
Ni kommer lika bara överens som befälhavarna.
- Har vi fått order? - Nej.
Generalen och O'Sullivan är bittra fiender.
De behöver ett rejält kok stryk.
Det krävs mer än så.
Vi behöver rekognosera kärret mellan oss och det brittiska lägret.
- Vi måste veta om vi kan ta oss över. - Ska vi anfalla?
Om kvartermästaren får som han vill.
Jag tycker att det är bättre att låta britterna komma till oss.
Men inte ens O'Sullivan vill slå till innan vi har kontrollerat marken.
Men det är inget mindre än ett självmordsuppdrag.
Ät och vila. Spara whiskyn tills vi har anledning att fira.
Vi behöver prata.
Man skulle kunna rida ner här och kontrollera marken.
- Och få en muskötkula i pannan. - Inte om man är klok och har tur.
Om marken håller för en man till häst kan infanteriet ta sig över.
Är det dig själv du nominerar?
Om du skulle överleva dårskapet-
- skulle prinsen döda dig för att du utsatte dig själv för fara.
- Han skulle inte bli glad. - Nej.
Men någon måste ta risken.
Man måste bara hålla mig borta från deras vapens räckvidd.
- 115 meter borde duga. - Jag hade tänkt mig 95 meter.
Rödrockarna kommer att skjuta som galningar.
Jag måste chansa, men det är värt det.
Jag vill visa mitt mod för prinsen, lord Murray och de andra aporna.
- Då så. 115 meter. - Där omkring.
Titta.
Ställ upp er.
Ladda.
Inta era positioner.
- En extraordinär man. - Det är min vän Dougal MacKenzie.
- Vem är du? - Din prins - Karl Edvard Stuart.
Är ni verkligen det?
Jag pratar med prinsen.
En ära att träffa er, Ers Höghet.
Lugn.
Eld!
Vi har tagit reda på allt vi behövde veta. Det räcker.
Kapitulera.
Bravo!
Om jag hade 100 män som du skulle kriget vara över imorgon.
Det vet jag ingenting om, men jag har tyvärr dåliga nyheter.
Jag förstår.
Vi kommer inte att anfalla via Tranents äng.
Vi kan inte ta oss till britterna och de kan inte ta sig till oss.
Vi borde dra oss tillbaka till Edinburgh i skydd av mörkret.
Och låta britterna belägra staden?
Fienden är här, inte i Edinburgh.
Du måste hitta en lösning på dödläget-
- annars tvingas jag utse en ny general.
Du är en tursam sate.
- Du bör få det omplåstrat. - Det är bara en skråma.
Nu ska jag byta byxor. Dagens hjälte har skitit på sig.
Doktor MacPherson lämnade tydligen Tranent för några dagar sen.
Men han lämnade sin läkarväska.
Instrumenten får vi användning för, förmodligen mer än doktorn.
Vi får ta hand om de skadade.
Och det vet jag att vi klarar.
Molly Coburn, du är stark.
Ditt jobb är att alltid fylla på hinkarna med vatten från brunnen.
- Ja, lady Broch Tuarach. - Det räcker med Claire.
Fergus. Snälla.
- Jag har glömt bort ditt namn. - Alice McMurdo, frun.
Du ansvarar för honungsvattnet.
Hur kan sötat vatten hjälpa skottskador?
Inte skadorna, men det hjälper att höja blodtrycket.
Det är viktigt. Det höjer vätskenivån och förhindrar chocktillstånd.
Fergus ansvarar för spiselden.
- Kvinnogöra. - Förlåt?
- Inget, frun. Jag sköter det. - Tack.
Frun, gentlemannen vill prata med befälhavaren.
- Han har viktig information. - Kan ni lämna oss?
Sir.
- Richard Anderson från Whitburg. - Lady Broch Tuarach. Claire Fraser.
Jag har bott här i hela mitt liv.
Jag hittar i det här området som i min egen ficka.
Det finns en väg ner från bergåsen där trupperna är.
En smal stil som går förbi kärret och som leder till britterna.
- Jag förstår. - Kan jag få tala med lord Murray?
Kan du leta upp din herre?
Hämta hit honom. Han ska tala med mr Anderson.
- Här? - Ungefär. Jag är inte duktig på kartor.
- Stigen är inte utmärkt. - Men den finns.
Det är en smal stig som är svår att se i dagsljus och hopplös i mörkret.
- Om man inte vet var den är. - Och det gör du?
Det gör jag.
Turen landade i knät på oss. Det här kom lägligt.
Om vi vågar lita på pojken.
- Är du villig att leda oss över? - Vi har inget annat val.
Jag vill inte strida, men jag leder er dit.
Tack, mr Anderson. Vi uppskattar er hjälp.
Jag önskar att John var här. Jag vill höra hans åsikt.
Jag hoppas att han hämtar proviant till armén.
Ett dröjsmål kan bli förödande.
Vi ger oss av. Vi återvänder inte förrän vi har segern i vår hand.
Jag påstår inte att det ska ske, men om jag stupar-
- skulle jag uppskatta om du såg efter Bess och täppan.
Jag gör detsamma för dig.
Min Marina och mina sex barn?
Dem önskar jag inte ens min värsta fiende.
Det finns några mynt vid svinstian. Hon vet var de är.
Då är det avgjort. Mitt är ditt och ditt är mitt.
Du kan få mitt svärd och min dolk.
Och min skinnpung med allt innehåll.
- Vad babblar du om? - Lyssnade du inte på de två?
Det är som hans är hans. Det som är mitt är ditt.
Vad ska jag med ett svärd som aldrig används?
Tror du att jag behöver en fet mans svärd dinglande vid min höft?
Jag efterlämnar Scarlet till dig också.
Horan Scarlet?
- Hora på deltid. Barflicka på heltid. - Hon är inte din att ge bort.
Det är hon visst.
Jag ger henne till dig. Accepterar du?
Nu har du sagt det. Knip igen innan vi drabbas av det onda ögat.
Om du inte slutar slipa snart blir svärdet smalt som en nål.
Lika bra att du lättar ditt hjärta.
Vad det än är.
Det är bara det...
Under ett anfall har alla män en roll att spela.
Man intalar sig att anfallets utfall hänger på ens handlingar.
Om man tvingas såra en man eller döda honom-
- är risken stor att man stirrar in i hans ögon medan man gör det.
Om man skulle dödas-
- vet man att minnet av en lever kvar i klanen.
Ens död har en mening.
Men det här är annorlunda.
Vi tillhör en armé på 2 000 män.
Min och din död skulle vara meningslös.
500 eller 1 000 män måste dö för att våra dödsfall ska få en mening.
Ingen tröstande tanke före en strid.
Men det tynger mig.
Jag har inga tröstande ord att ge dig.
I Paris var jag nära att förstöra mitt äktenskap-
-när jag försökte förhindra det här.
- Jag misslyckades. - Vi misslyckades.
Om det är någon tröst känner jag likadant som du.
Det är det.
Se till att få lite sömn i natt. Morgondagen blir svår för oss alla.
Jag tror inte att någon kan sova i natt.
Jag ber om tillåtelse att få slåss med er.
Vem ska se efter eldarna på sjukhuset?
Det kan någon annan göra. Jag kan smita in i general Copes tält.
Jag kan stjäla hans svärd. Han kan inte strida utan.
Jag tvivlar inte på din duglighet, men vem ska se efter kvinnorna?
Samma person som ser efter eldarna. Jag vet inte.
Vår lady Broch Tuarach, då? Hon är bara trygg i dina händer.
Du måste stanna här. Förstått?
Det är dags. Vi ska skicka brittiska armén åt helvete.
Britterna har inte en chans.
Finns det ingen annan kvinna som kan kyssa dig farväl?
- Ingen vill ha honom. - Vid den här tiden imorgon...
kanske jag förblöder på fältet.
Du vill väl inte att jag ska tänka på att du förnekade mig min sista önskan?
Du är skamlös.
Det är onödigt att ta farväl eftersom ingen av oss ska möta Skaparen.
Nästa gång vi ses firar vi vår seger och dricker en sup.
Frun.
- Håll ett öga på Jamie. - Alltid.
Vi kommer väl att vinna idag? Så lyder väl historien?
- Ja, idag vinner vi. - Då gör vi det.
Ge dig iväg, soldaten.
Vila er. Det är en order.
Har någon sett Fergus?
Jag lämnar er nu, general.
Jag är ingen general, men Skottland tackar dig.
- Se till att prinsen håller sig här. - Ska bli.
Måste jag påminna er om att det här är min armé?
Jag ska leda dem på slagfältet. Det är min rättighet och mitt öde.
Jag har ett svärd och jag har tränat.
Det här upproret överlever inte om ni dör.
Er far kommer inte att njuta av att inta tronen om ni inte är med.
Det var fint sagt.
Men jag tror inte att min far hyser starka känslor för mig.
Men ni ska stanna bakom fiendelinjen med kvartermästaren och generalen.
- De ska vara lite bredare. - Ja, frun.
Det ser bra ut. Fortsätt.
Jag vet hur ni känner.
Jag har varit i era kläder.
Rädslan och osäkerheten.
Men våra män litar på oss och vi ska inte svika dem.
Koka dem igen. De måste vara fläckfria.
Upp!
"Den som bor i den högstes skydd"-
- "och vilar i den väldiges skugga."
Hämta mer ved. Vi behöver mycket vatten.
"Herren är min tillflykt och min borg, min Gud som jag förtröstar på."
Bit hårt.
Ross? Följ med mig.
- Jag beklagar. - Beklagar?
- Han är borta. - Claire.
Det finns inget mer jag kan göra.
Kom tillbaka!
Tillbaka!
De brittiska fångarna är här.
Vi vill er inget illa, men vi behöver vård.
Se efter hur svårt skadade de är.
- Följ med mig. - Ni två går dit.
- Lägg honom i en säng. - Rupert behöver er, frun.
- Jag kommer strax. - Nej!
- Alina, ta över. - Ja, frun.
Ni måste rädda honom. Han får inte dö ifrån mig.
Molly, det måste sys innan det blir infekterat.
Ge mig varmt vatten, nål och tråd.
Var är Angus? Är han söndersprängd? Berätta!
- Vad pratar han om? - Kanonerna. Han menar inget.
Kommer han att överleva?
Jag önskar att jag kunde svara på det, men han är stark.
Om inte såret blir infekterat, då...
Låt mig titta på din skallskada.
- Ögonen är klara. Mår du illa? - Jag mår bra.
Du kan ha en mild hjärnskakning.
Stanna hos Rupert, men du får inte somna.
Jag erkänner att jag är dödstrött-
- men jag ska hålla ögonen på att den stora magen höjs och sänks.
- Så länge den gör det finns det hopp. - Ja.
Vi vann, Sassenach.
General Cope drar sig tillbaka och lämnar många dödade och sårade.
Vi förlorade inte mer än 50 män. Det var över på 15 minuter.
Om vi haft hästar hade vi kunnat tillfångata general Cope-
-och avslutat upproret på en gång.
Var är Fergus? Han följde med er.
Oroa dig inte. Han är där ute.
Fergus! Din usling.
Varför smet du iväg? Jag borde läsa lusen av dig.
Mår du bra?
Jag dödade en engelsk soldat.
- Säg inte så. - Jag tror att jag dödade honom.
Han föll.
Jag hade en kniv. Jag högg honom.
Herregud, Fergus. Jag är ledsen.
- Du är väl inte skadad? - Nej.
Jag är bara trött. Mycket trött.
Jag ska ge dig mat och stoppa dig i säng.
Dougal MacKenzie.
Känner jag dig?
Löjtnant Foster. Jag gjorde er och lady Beauchamp sällskap till byn Brockton.
Den enda hedervärda rödrocken i lord Thomas trupp.
Kan ni vänligen ta med mig till er sjukstuga?
Ska jag bära dig till Tranent? Jag är inte klar med arbetet här.
Har ni inte släckt er blodtörst? Ni vann en överlägsen seger.
Och det blir många fler.
En krigsledare borde veta bättre.
Jag ska vara ärlig: ni kan inte slå brittiska armén.
Ni vann en strid, men ni vinner inte kriget.
Nåväl...
Bara Gud vet svaret på det.
Om det är så...
ska jag leta efter dig i helvetet.
Vi flydde inte.
Späcket skyddade nog hans inälvor.
Det måste vara den tredje portionen han alltid tog.
Han kunde sannerligen äta.
Kan äta, menar jag.
Ta det lugnt. Du ser helt färdig ut.
Det har varit en lång natt.
Vad är det?
Det ser ut som du blivit trampad av en häst.
Det blev jag.
Britterna hade så bråttom att retirera att en officer red rakt på mig.
Fyll den här.
En häst har gått på dina njurar. Jag vill se om det är blod i urinen.
Håll den medan jag siktar.
6 pence på att du inte klarar det därifrån.
Det blir inte lätt, men för 6 pence ska jag göra mitt bästa.
Tystnad. Låt mannen få koncentrera sig.
Madam Fraser, ert arbete är mycket uppskattat.
Ers Höghet. Gå inte i blodet. Golvet är halt.
Jag tackar dig å min fars vägnar.
Dina gärningar ska minnas i all evighet.
Om vi hade segrat över utlänningar hade jag varit överlycklig.
Men eftersom det var över engelsmän gör det mig sorgsen.
Jag säger till er alla att båda länder ligger i mitt intresse-
- som i ärlighetens namn är ett land. Min far...
Segern är vår! Nu ska vi börja fira.
- Dougal! - Vad är det som pågår?
Har ni skött om avskummen som om de vore våra egna?
Vi lärde britterna en läxa som de sent ska glömma.
Vi gör slut på dem.
- Männens död gör inte segern större. - Kallar du dem män?
Ja - män!
De är min fars medborgare.
Och varje man är din bror.
Hyser du ingen kristen barmhärtighet?
James, avlägsna den här mannen från din trupp.
Det finns ingen plats för sån respekt- löshet för engelsmän i min armé.
Dougal MacKenzie är en äkta krigare, Ers Höghet.
Han är duktig, trots sin dåraktiga tunga.
Om armén ska vinna behöver vi alla krigare vi kan hitta.
Ja, James. Och den snabbaste hästen vinner säkert loppet.
Men vad tjänar det till om ryttaren kastas ur sadeln?
Vad ska jag göra med en blodtörstig barbar?
Vi befordrar honom, Ers Höghet.
Vi gör honom till kapten för den nybildade truppen dragoner.
Ge honom 15 av våra bästa ryttare och hästar.
Låt honom följa efter fienden, rapportera när de förflyttar sig-
- och sabotera materielleveranser. Vi får användning av hans förmågor.
Och ni slipper se honom igen.
Du har ett skarpt sinne, James.
Du står i skuld till honom, din buse.
Se till att han inte får ångra sin generositet.
Tack. Det menar jag verkligen.
Jag ska inte ge dig någon anledning att ångra din generositet.
Men jag vet vad du håller på med.
Du befodrar mig och förvisar mig samtidigt.
En sån plan är värdig min bror Colum.
Angus, hur mår Rupert?
Prata med mig. Han är min vän också.
Claire.
Herregud, kanonkulan. Han har haft inre blödningar hela tiden.
- Angus. - Finns det inget du kan göra?
Jag trodde att segerns sötma skulle smaka sötare.
Kriget smakar bittert oavsett utfall.
Du visade dig ha rätt om Prestonpans, trots allt.
Ja, det hade jag.
Det innebär att jag även har rätt om katastrofen som väntar vid Culloden.
Drick, drick, drick, drick
Drick för kungens hälsa och bestående fred
Slut på bråk och mera pengar därmed
Medan vi är vid liv låt oss dricka mjöd
Det blir inget dricka efter vår död
Den som förnekar oss en skål
Nu ska här supas, nu ska här supas
Dricka, dricka, dricka, dricka
Dricka gör vi aldrig utan skrål
---===DBRETAiL===---