- Tidigare: - Jag återvänder inte utan unge Ian.
Röva inte bort mig!
- Han hade skrinet. - Behåll honom. Bakran gillar gossar.
Det fanns tre safirer, men nu är det bara två.
- Min morbror kanske tog juvelen. - Det ville du inte säga. Det är teet.
Jag sa ja till guvernörens fest.
- Mr Campbell? Är er syster här? - Ja.
Var fick ni tag på den vackra ädelstenen?
Din syster ska spå personer. Vad betyder orden?
En skotsk kung när ett barn dör, som är 200 år gammalt.
Kapten Leonard är här.
- Ni anklagas för mord. - Hitta unge Ian.
Jag var död. Allt runt mig var förblindande vitt.
Det hördes ett svagt ljud, som änglars vingslag.
Jag kände mig fridfull och utan kropp.
Fri från rädsla, fri från vrede, fylld av en stillsam lycka.
Skynda på!
Varför stannade vi?
- Hur kommer man till slavarna? - Följ stigen.
Vänta vid vägen. Om jag inte återvänt i gryningen frågar ni vid huset.
Ja, frun.
- Claire har varit här. - Jag hoppades på mr Willoughby.
- Han kan ha råkat illa ut. - Han är listig.
Vi kan inte göra nåt för honom. Vi är inte bekanta med ön.
Från milady. Milord greps av kapten Leonard.
- Vi måste till Artemis och få hjälp. - Det finns ett annat sätt.
- Jag måste gå. Vänta här. - Jag är din hustru, och följer med.
Ian?
Trots ditt pladdrande nämnde du inte moster Claire.
- Vad har hon med det här att göra? - Hon var ute efter skatten. Varför?
Hör du dåligt? För att kunna betala en skuld.
Du ljuger. Hon ville ha safiren. Hon kände till profetian.
Jag är trött på dina dumheter. Låt mig vara eller gör det, din häxa!
Jag lovar, jag tänker sprätta upp dig!
Hercules hittade just nån.
För bort honom, fort.
Släpp mig!
Hercules!
Geillis. Ursäkta, det är sent.
Jag blev avsläppt och gick fel när jag försökte hitta huset.
Du är välkommen när som helst. Vi är vänner.
Jag ber om ursäkt för min betjänts hårdhänthet.
Han måste ha trott att du var en inkräktare.
- Varför är du här? - Jamie greps.
- För vilket brott? - Nån har anklagat Jamie för mord.
Självklart är han oskyldig. Nu är de ute efter mig också.
Du måste vara utmattad. Kom hit och sitt ner.
Synd att ni inte kom vilse och hamnade i Havanna.
Ni är munter för att vara en fånge. Att ta sig hit var svårt, vi är få.
Nu är vi här, men inte länge. Ni förs snart hem, till rättegången.
Halt, löjtnant.
- Vi tar hand om mr Fraser. - Vem har beslutat det?
Ers excellens, jag ber er återlämna den här mannen till mig.
Han anklagas för mord och förräderi. Han ska till rättegången i Skottland.
Naturligtvis.
- Låt mig få titta på efterlysningen. - Jag har den inte, ers excellens.
Har ni inte efterlysningen? Vad har ni då, löjtnant Leonard?
Ursäkta mig. Kapten Leonard.
Ni får ursäkta, jag inte är van vid flottans liberala användande av rang.
Armén ser mer traditionellt på den saken.
En befälsgrad ges bara när den har förtjänats.
Ni kan inte visa efterlysningen. Vad stöder det mannen anklagas för?
Ni kan väl visa upp nåt bevis när ni berövar honom hans frihet?
En av mina besättningsmän såg mannen i Edinburgh.
- Han kan intyga gärningarna. - Jag förstår.
Har vittnet intygat det skriftligt och svurit inför en domare?
- Har ni det skriftliga intyget? - Jag kom just hit...
Löjtnant... kapten, har ni varken efterlysningen eller intyget?
Inte griper ni en brittisk undersåte på grund av manskapets skvaller?
Ers excellens, jag är säker på anklagelsen och mannens identitet.
Jag är befälhavare på Porpoise och har laglig rätt att gripa honom.
Ja, kapten. Om han grips till havs.
Men er auktoritet upphör vid vattenbrynet, och min börjar där.
Så länge jag inte sett efterlysningen förblir den här mannen fri.
- Ers excellens... - Tack, löjtnant Leonard.
Jag tycks stå i skuld till dig igen, för att du räddade mitt liv.
Vi har båda stått i skuld så många gånger att jag har tappat räkningen.
Till nästa gång, då. Farväl, John.
Farväl, Jamie. Lycka till.
Sen kom Jamie och jag hit, till Jamaica.
Ingen dålig historia. Men du utelämnade en detalj.
- Varför är du här? - Jag berättade det just för dig.
För 25 år sen dök du upp från ingenstans i mitt liv.
Nu står du återigen vid min tröskel.
Det är märkligt hur ödet för oss samman.
Jag har aldrig träffat nån annan resenär, bara dig.
Det finns ett band mellan oss, nåt som inte ens du och Jamie har.
- Jag antar det. - Jag blev din vän och sänkte garden.
Jag offrade allt för dig, men trots det ljuger du för mig.
- Du har ljugit sen vi träffades. - Jag ljuger inte.
Det var du som förgiftade Colums tankar.
Du vände honom mot Dougal och mot upproret.
- Du gör allt för att stoppa mig. - Stoppa dig från vad då?
Från att slåss för en skotte på tronen.
Det har jag inte gjort. Karl Stuart fick sin chans.
Han hör till det förflutna. Jag pratar inte om prinsen.
Jag pratar om den nye kungen.
Geillis... Jag vet inte vad du menar.
- Jag blev lika chockad på festen... - Spela inte dum, Claire!
Du kände till siaren från Brahan och safirerna.
Att jag var nära att befria mitt folk från engelsmännens tyranni.
Mitt hemland ska återfå den storhet som Gud avsett!
Jag går nu.
- Stoppa henne. - Rör mig inte!
Det här är inte Cranesmuir, Claire. Endast sanningen kan rädda dig.
- Vad vill du få höra? - Varför har du förföljt mig alla år?
Jag har inte varit i den här tiden under 20 år.
Fler lögner.
Alldeles före Culloden återvände jag till min egen tid, 1948.
Du skulle aldrig lämna din älskade Jamie.
Jag ville inte. Han tvingade mig, för vi visste vad som skulle hända.
Jag tror dig inte. Inte ens krig kunde skilja er åt.
Jag var gravid!
Gravid? Och du lämnade din make?
Jag måste, för mitt barns säkerhets skull.
Du vet hur det var efter 1745. Blodsutgjutelsen, utrensningarna.
Hon skulle växa upp i min tid, i Boston.
Sen återvände jag till Jamie, för några månader sen!
Har du färdats genom stenarna tre gånger och överlevt det?
Jag har läst bättre i Mills & Boon. Du får henne. Gör vad du vill.
Jag har bevis! Titta här.
Det här är min dotter.
Hur skulle jag kunna vara med där om jag inte talade sanning?
Hon ser bekant ut. Vad heter hon?
Brianna.
Du träffade henne på universitetet i Inverness 1968.
Ja, jag träffade henne.
Hon var på White Roses-mötet och senare på puben. Din dotter?
- Vi var där när du for via stenarna. - Du ropade mitt namn.
Jag ville berätta om häxrättegången. Jag försökte varna dig.
- Då måste du ha sett... - ...din make.
Ja. Det som återstod av honom.
Han var en av mina favoriter. Stilig. En underbar man.
Offer är nödvändiga, Claire. För sakens skull.
Jag behövde inte offra när jag passerade igenom.
Hur gjorde du det?
Jag vet inte.
Jag tror att det har att göra med vem som finns på andra sidan-
- och drar dig till dem.
Det kanske stämmer. Men jag föredrar blod.
En flicka kan inte vara försiktig nog.
Ett 200 år gammalt barn. Kan man tänka sig.
Kära vän, jag har varit monstruös. Men du kan förstå det.
Våra vägar korsas olycksbådande. Det skrämmer mig.
Det har inte varit lätt för mig. Att skilja vän från fiende är svårt.
Men nu inser jag att vi förts samman av krafter starkare än vi själva.
Jag drar mig tillbaka nu.
En tjänare visar dig till ett gästrum där du kan stanna så länge du vill.
Ian!
Claire! Fergus underrättade John Grey.
- Är allt väl med dig, sassenach? - Ja. Geillis har unge Ian. Kom!
- Vilket håll, sassenach? - Den vägen, mot trummandet.
Jamie!
Willoughby?
De är med mig.
- Vad gör ni här? - Jag är med fröken Campbell.
De här goda människorna fick veta att hon har gåvan och bjöd in henne.
Margaret?
Hon är den första kvinna som ser mig, den man jag är.
Jag ser henne.
Vi vill vara tillsammans. Efter natten far vi till Martinique.
Vi ska skapa oss ett hem där.
- Har du sett Ian? - Det har jag inte.
Margaret kanske har det. Han är hos fru Abernathy.
- Margaret. - Frun! Jag blev glad när jag såg er.
Jag blir glad av att se dig. Du verkar lycklig.
Margaret, kan du säga var fru Abernathy är?
Jag ser er i en dödens fruktträdgård som har såtts med blod.
Jag ser haren.
Herregud!
Jag ser en fågel på en fönsterbräda.
Han sjunger för er när ni är sorgsen.
Men ni hör honom.
Jag visste att det var du. Min far. Jag har drömt om dig.
Jag älskar dig. Dig också, mamma.
Nej... Monstret. Låt det inte ta mig! Hjälp mig!
- Margaret! Vad pratar du om? - Abandawe!
Du har sagt det till mig förut. Grottan, eller hur?
- Monstret kommer. - Margaret.
- Vad har du gjort med henne? - Ni är inte välkommen.
- Vi ska gå. Kom, syster! - Mr Campbell!
Har du glömt vår beskyddare fru Abernathy?
- Vad har du ihop med fru Abernathy? - Det angår inte dig!
- Hon har min systerson. - Det vet jag inget om.
Jag tänker bara på profetian och det 200-åriga barn hon söker.
- Berätta! - En ny skotsk kung träder fram -
- när ett barn dör, som var 200 år gammalt när det föddes.
Ett 200 år gammalt barn... Bree!
- Jamie! - Vi ska gå nu, Margaret.
- Har du det andra fotot, med hunden? - Nej.
- Ni går inte. - Jag struntar i dig.
Margaret, fru Abernathy förväntar sig våra tjänster.
Rör mig inte, kinaman!
Jag är Yi Tien Cho, och jag vet. Du är inte värd den kvinnan!
- Geillis måste ha tagit det. - Varför då?
Jag sa att jag fick ett barn i framtiden, att Brianna var ditt.
Hon träffade henne innan hon for genom stenarna.
Hon tror att Brianna är det 200-åriga barnet.
- Följ med. Annars blir det käppen. - Nej.
Du tvingar mig spå i gåtor. Jag vill inte längre.
- Hon tänker återvända för att... - ...döda henne.
- Vi måste få tag på Geillis. - En plats här är som Craigh na Dun.
Fader Fogden berättade om den. Människor försvinner där. Abandawe.
Abandawe?
Abandawe. Var?
- Dålig plats. - Visa oss dit.
Pojken är där. Han dör. Om ni följer efter ni dör.
Där är det.
Hon är där inne.
Jag hör surrandet. Portalen måste vara nära, Jamie.
Om den tar mig kan jag kanske inte komma tillbaka igen.
Även om nåt händer mig måste du följa henne. Du måste ge dig iväg.
Vi förlorade Faith. Vi kommer inte förlora Brianna.
Lugn, du offras för en större sak.
Så, ni kom hit? Kom inte närmare, räv!
Då skjuter Hercules dig i huvudet.
Jag låter dig leva för att Claire är fäst vid dig.
Låt bli, Geillis! Geillis!
- Geillis... - Ett liv mot ett liv, kära Claire.
Jag räddade dig från häxbålet. Du är skyldig mig ett liv.
- Han är bara en gosse. - Bara det som krävs för passagen.
Du är skyldig mig din dotters liv. Jag måste, Claire. För sakens skull.
Det var då jag insåg att bassängen var portalen.
Vi är de utvalda, du och jag.
Det är vårt ansvar att förändra historien.
Jag gav upp mitt barn för sakens skull.
- Du måste göra detsamma. - Nej!
- Det är Guds vilja. - Nej!
Gå. Du är fri.
Morbror Jamie!
Kom till mig. Var inte rädd, gosse.
Claire.
Nu går vi härifrån.
Jag visste att du skulle komma till mig, morbror Jamie.
- Men du dröjde ganska länge. - Jag gjorde det.
Jag är ledsen, Ian.
Allt är bra nu, sassenach.
Hon är från en grotta i Karibien. Vuxen, kanske närmare 50 år.
- Bruten nacke? - Mer än så.
Nån försökte hugga av hennes huvud.
Nu är det över.
Det är över.
Vi ska vila oss nu. Vi måste återvända till fartyget.
Fergus har samlat ihop våra saker. Lesley och Hayes är redo att segla.
Men först måste jag få hålla om er båda.
Det var generöst av lord John att få efterlysningen upphävd.
Det blir trevligt att återvända till Skottland, sassenach.
Trevligt att vara hemma.
Vi ska överlämna Ian genast till Jenny.
Han kanske inte vill det, efter äventyret.
Det struntar jag i.
Jag tar honom till Lallybroch även om det blir i en tunna.
Raka inte bort skägget.
Det hur vuxit i fyra dagar sen Kingston.
- Du har några nya vita strån här. - Det är inte så konstigt.
Jag borde vara helt vithårig efter prövningarna de här månaderna.
Jag gillar det här. Det är annorlunda.
Jaså? Annorlunda på vilket sätt?
När du kysser mig, mot hyn.
Du har fin hy, sassenach.
Som pärlemor.
Mycket sån fin hy, om det är det du tänker dig.
Det är mer eller mindre vad jag tänker mig.
Jag har funderat mycket -
- på vad jag vill göra med dig när vi är på fast mark.
Vad då?
Jag har tänkt detaljerat på vad jag vill göra med dig-
- om du är naken och villig och ingen hör det.
Med utrymme som passar dig.
Jag är villig.
Det är tillräckligt med utrymme.
Vad gäller att vara naken...
Det ordnar jag. Det är en del av planen.
Planen?
Jag tar dig till en privat plats i ljungen på en kulle.
Jag tänker börja med att sitta intill dig.
Det är alltid en början. Sen då?
Sen sätter jag dig i mitt knä och kysser dig.
Det var steg ett.
Vad händer sen?
Sen lägger jag dig ner och samlar ditt hår i min hand.
Jag smakar på din mun, din hals och din barm med mina läppar.
Jag gör det tills du börjar göra pipande läten.
- Jag gör inte pipande läten. - Jo, det gör du.
Räck mig handduken.
Sen...
- Sen vad då? - Sen -
- lägger jag dig på rygg.
Du kan stöna lita, om du vill, för att uppmuntra mig.
Annars ligger du bara stilla.
Sen lägger jag mig på rygg och du lägger dig ovanpå mig.
Så att jag kan hålla dina skinkor och smeka dem.
Herregud, du har det rundaste arsle jag nånsin sett.
Sparka med benen lite och gör liderliga rörelser med höfterna.
Flämta i mitt öra och gör de små lätena.
När du vill, jag invänder inte.
- Jag flämtar inte, gör inte läten. - Inte?
Då särar jag på dina lår och drar ner mina byxor.
Sen då?
Sen får vi se vilka läten du inte gör, sassenach.
Sval luft blir en välsignelse efter hettan på ön.
Himlen mörknar.
Styr henne mot vinden!
Vi måste hålla henne stadig!
- Vi måste hjälpa milord. - Lyd order.
- Han behöver oss. - Mac Dubh vet bäst.
Ja. Han vill att ni stannar här nere. Låt erfarna sjömän göra sin plikt.
Jag vill inte kastas omkring utan att veta vad som sker där uppe.
Du har inget val, unge man. Stanna här nere!
- Vart ska du, moster? - Jag är fartygets kirurg.
Du säkrar lasten och går in! Gå!
Claire!
- Claire! - Jamie!
Det är för farligt! Gå tillbaka ner under däck!
Jag kan inte hålla den!
- Hjälp mig! - Jag ska hjälpa dig!
Det är nog brutet! Hjälp mig få ner honom under däck!
Se upp!
Claire!
Håll i er!
Vi förlorar henne!
Lönlöst! Hon lägger sig på tvären! Surra rodret och få ner mannarna!
Ner! Alla ska ner under däck!
Jamie!
- In, Fraser! - Jag måste hämta min hustru!
- Jamie! - Claire!
Claire?
Jag var död. Allt runt mig var förblindande vitt.
Det hördes ett svagt ljud, som änglars vingslag.
Jag kände mig fridfull -
- och utan kropp.
Fri från rädsla, fri från vrede, fylld av en stillsam lycka.
Claire.
Claire! Fan ta dig, sassenach!
Om du dör här nu så lovar jag att jag dödar dig.
Sassenach.
Tack gode Gud. Jag trodde att du var död.
Jag sa ju att jag inte kommer att lämna dig igen.
Du skrämde nästan ihjäl mig.
- Var är vi? - Jag vet inte.
Artemis?
Är allt väl?
Ja. Vi har armar och ben i behåll.
Ni måste vara från fartyget. Det som återstår.
Hon gick på grund i leran en halvmil söderut.
- Finns det några överlevande? - Ja. De får hjälp.
Det är för väl att ni överlevde. Jag har aldrig sett en värre storm.
Jag är Joseph Olivier. Min hustru Patsy och vår dotter.
James Fraser.
Min hustru Claire.
Det här låter kanske konstigt, men...
- Var är vi? - Vi kallar det Les Perles.
Vi undrar vilken ö det är.
Ni är inte på en ö. Det är fastlandet, kolonin Georgia.
Georgia?
Amerika.
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com