- Tidigare: - Vem är den kvinnan, pappa?
- Pappa? Laoghaire? - Han är min make nu.
- Vad vill Laoghaire ha? - Ett underhåll.
- Varifrån ska du få hennes pengar? - Från ett skrin på Silkie Island.
- Du simmar inte med den armen. - Jag kan simma.
Jag är inte säker på att vi hör ihop.
- Hur kan du säga så? - Det är svårare än jag anade.
Du hör hemma hos mig. Vi är livskamrater.
Jamie...
- Var är Ian? Gå tillbaka! - Ian!
Då är allt ordnat. Du är lastuppsyningsman.
Kapten Raines är glad att han slipper det ansvaret.
- Hon är inte märkvärdig, men... - Hon duger.
Vädret blir sämre. Även en brigg som den här guppar som en kork.
Men du har en doktor till hands när magen vänds ut och in.
Jag klarar mig.
- Det enda viktiga nu är unge Ian. - Ja.
Enligt hamnkaptenen finns det bara en tremastad portugisisk fregatt.
Bruja. Hemmahamnen är Jamaica.
Hon låg lågt i vattnet. Lastrummet var fullt.
Då är de sannolikt på väg hem.
En frisk karl kan säljas för 30 pund i Jamaica.
Så länge Ian inte ställer till problem klarar han sig.
Då är Västindien vår bästa chans.
Tack, Jared. Du har varit till stor hjälp.
Lycklig resa. Må Gud vara med er, och gossen.
Jag borde inte ha försökt använda de pengarna till att betala Laoghaire-
- för att få vara med dig. Blir jag straffad för min girighet?
Ingen Gud skulle ta din systerson bara för att du ville bli lycklig.
Kommer vi att bli det, lyckliga?
Jag menade det jag sa. Du hör hemma hos mig.
Om du verkligen vill återvända ska jag hjälpa dig till stenarna.
Det viktigaste just nu är att vi hittar unge Ian.
Kapten Raines vill kasta loss. Annars missar vi tidvattnet.
- Eller i morgon med färskt tidvatten? - Färskt? Alla är likadana, dumskalle.
- Han är nervös. - Nej! Jag har seglat två gånger.
När jag togs från Skottland som kontraktstjänare, och sen hem igen.
Det är bara för Mac Dubhs skull jag går ombord på skorven.
Om det nu är nån tröst är inte heller jag förtjust i havsfärder.
Men vi gläds åt din hjälp.
- Har Willoughby kommit hit? - Ja.
Meddela kapten Raines att vi har manskapet.
- Vi väntar bara på Fergus. - Fransosen är ombord, och...
Och bagaget från Lallybroch.
Gossen tog med sig kläder och förnödenheter åt er.
Nu går vi.
Jenny och Ian tror att vi ska till Frankrike.
Än är de inte oroliga. Jag har skrivit och förklarat allt.
Försök att titta på horisonten. Det kan lindra illamåendet.
Jag har inte märkt av magen än.
Att se Skottland försvinna är plågsamt nog.
Jag kliver inte i land här igen utan unge Ian.
- Vi kommer att hitta honom. - Ja.
Om den här vinden håller i sig bör vi ta in på Bruja.
God dag.
God morgon, sir.
- Låt oss packa upp våra saker. - Ja.
Du borde ta på hästskon, sassenach. Det bringar otur om man inte gör det.
Visst, om det gör dig nöjd.
- God dag. - Detsamma!
- Är jag osynlig? - Kvinnor bringar otur ombord.
- Rödhåriga också. - Bringar du otur?
Det är därför de tilltalar mig innan jag sagt nåt.
Det är enda sättet att undvika olyckor.
- Hur har Skottland kunnat överleva? - Det är inte bara skottarna.
Engelsmän, spanjorer och holländare är också vidskepliga till havs.
Du vill inte bli ertappad med en banan på en fransk fregatt.
- Milord. - Fergus.
Marsali? Vad tusan gör du här?
Fergus och jag är gifta.
Vad i Guds namn menar du? Ni känner knappt varandra.
Uppvaktning sen augusti och handslag idag.
- Handslag? - En sed som gör personer gifta.
De håller hand inför vittnen och förklarar sig vara gifta, men...
- Har du legat med henne? - Inte än, milord.
Då är det inte bindande än.
Kapten! Vi måste lägga till.
Vi lägger till i St. Ives för de sista förnödenheterna.
Marsali går i land där, och ska hem. Färden är för farlig för en flicka.
- Du har med dig henne. - Claire angår inte dig.
Du lämnade mamma för den horan och skämde ut henne.
Angår det inte mig? Du bestämmer inte över mig.
Marsali, min älskade. Prata inte om milady på det viset.
- Vet din mamma det? - Jag skickade ett brev.
Hon dödar mig. Du ska hem.
Jag säger att Fergus legat med mig. Han har inte det, men jag säger det.
Förstår du? Jag blir gift eller får mitt rykte fördärvat.
Kör till. Segla till Jamaica.
Sen ser jag till att du kommer hem. Fergus får inte röra dig.
Vi har två hytter. Fergus sover med mig, Marsali med Claire.
Vad då?
Nu går vi in. Du kommer att bli sjösjuk.
- Jag mår bra. - Nej, det gör du inte.
Vi har varit åtskilda i 20 år. Ska jag dela hytt med henne?
Marsali är mitt ansvar, det bara är så.
- Jag måste skydda hennes dygd. - Min också, verkar det som.
Nu kommer jag att må illa.
Det där kan inte kännas bra. Försök med en hängkoj.
Att gunga hjälper inte.
Varsågod.
- Vad tvingar du mig att dricka? - Ingefärste.
Hur kunde Fergus ljuga om Marsali? Uppvaktning sen augusti.
De har nog inte tänkt igenom vad ett helt liv tillsammans innebär.
- Det hade inte vi heller. - Vårt äktenskap var arrangerat.
Vad är det där?
Paret hade med sig våra saker från Lallybroch.
Våra saker?
Mina kläder från tiden i Paris. Har du behållit dem?
- Varför sålde du dem inte? - Sälja minnena av dig? Aldrig.
Marsalis gröna kappa... Jag visste att jag sett den förut.
Jag kunde inte sälja dina kläder. Men vi skulle aldrig mer träffas.
Det kändes rätt att låta Marsali använda dem.
- Jag hoppas att du inte misstycker. - Nej då. Har hon ändrat alla?
Inte alla.
Här. Drick lite mer te. Det kanske är lugnare i morgon.
Jag är död då. Jag vill bli begravd vid Lallybroch.
Fru Claire. Ni behövs.
Vi var i riggen och ett rep brast. En vantjungfru träffade hans huvud.
- Vad heter du? - Manzetti.
- Vet du var du är? Vart ska du? - Till Västindien. Precis som ni.
Jag tror inte du har hjärnskakning. Såret är inte djupt.
Men du får ett ärr och huvudvärk. Pepparmintsolja hjälper mot det.
- Hur gick det här till? - Toppseglet träffade mig.
- Tog du inte på hästskon? - Jo, mr Warren. Det gjorde vi alla.
Nån gjorde det inte. En sån olycka med land i sikte är ett dåligt omen.
- Det vet ni lika väl som jag. - Olyckor inträffar, mr Warren.
Det tror ni, frun, men när man varit till sjöss så länge som vi...
Mer finns i himmel och på jord, Horatio -
- än någonsin filosofin har drömt om.
- Shakespeare var mycket vis. - Verkligen.
Skulle ni och er make vilja äta med mig ikväll?
Gärna. Men min make finner nog tanken på mat lite obehaglig just nu.
Tack.
Då så.
- Du känner henne knappt. - Ni hade inte känt milady länge.
Det var inte samma sak. Vi tvingades gifta oss.
Jag kan er historia, milord. Om ni tvingades gifta er med milady-
- då är jag tvungen att andas. Mitt hjärta är tvunget att slå.
Ni har sagt att ni ville ha henne mer än livet så fort ni såg henne.
Ni behövde inte tid och det gör inte jag heller.
Jag trodde att ni skulle bli glad. Jag hoppades det.
När ni hade kommit över överraskningen.
Varför ljög du för mig hela tiden?
Av samma anledning som ni inte sa nåt till milady om Laoghaire.
Jag var feg.
- Ljuger du för Marsali också? - Hon och jag har inga hemligheter.
Känner hon till ditt förflutna?
Min uppväxt på en bordell? Ja. Och att jag var ficktjuv.
- Alla de andra flickorna, då? - Nej, men...
- I våras Aileen. I somras var det... - Rhona.
- Sen låg du med Cairstine och... - Jag förstår.
Men jag har inte legat med Marsali eller nån annan under uppvaktningen.
Jag har väntat. Betyder det ingenting?
Inte om du inte kan vara ärlig mot henne.
Jag beklagar att er make mår för dåligt för att kunna vara med.
Men det var mig ni ville träffa.
Jag ifrågasatte er auktoritet beträffande hästskon.
Jag vill bara hjälpa er, fru Fraser, att förstå havets hårda villkor-
- och få besättningen att respektera er som skeppskirurg.
Ni måste förstå hur de tänker. Er närvaro här bringar otur.
Min make upplyste mig om det.
Ni och fru MacKimmie borde just nu vara barbröstade.
- Hur sa? - En kvinnas bara bröst lugnar havet.
Lugn, galjonsfiguren är det åt er och skyddar oss mot förbannelser.
Så vänligt av henne.
Hästskon är mer komplicerad. En ersättning finns inte.
Ni tror väl inte att beröringen av en bit järn kan ge oss tur?
Jag har seglat med många fartyg. Alla sjömän är vidskepliga.
Allt som skänker trygghet anser jag ska uppmuntras.
Nackdelen är att de kan tappa tron när tecknen förutspår en katastrof.
Jag föredrar att de gör saker som bringar lycka än ger upp hoppet.
Det är oviktigt om jag tror att beröringen av järnbiten ger tur.
Mannarna tror på det. De tror att nån inte gjorde det.
- Att man tror gör det inte verkligt. - På det här fartyget är det så.
Det finns inget gott eller ont, men vårt tycke gör det till endera.
Hur länge tänker ni fortsätta med den här farsen?
Det tar ett tag innan min hustrus te verkar.
Kräkningarna kan förtära er mage och slita sönder musklerna.
Era testiklar kan bli hoptvinnade.
Det är ytterst plågsamt.
Det enda botemedlet är att avlägsna dem.
Men om ni vill vänta så är det ert val.
Den där är större. Då slår du inte i huvudet.
Marsali, försök inte ställa dig in för att få mig att övertala Jamie.
Det angår inte mig.
Du dyker upp från ingenstans, lägger dig i, gör min familj utskämd.
Men nu angår det inte dig.
Pappa tycker att du är vis, men för mig är du en hora.
Horan bör ha den större sängen, eller hur?
- En härlig dag, sassenach. - Ja. Du mår helt klart bättre.
Fergus har berättat allt. Jag visste att han varit med flickor.
- Nu vill vi bara vara med varandra. - Vi hoppas på er välsignelse.
Du borde kanske ge dem en chans?
Jag försöker att hjälpa dig.
Om du låter dem få vara förälskade kanske det pyser ihop?
Jag vet inte vad pyser ihop är, men jag förstår vad du menar.
Att det pyser ihop är det jag är rädd för.
Tyvärr, jag kan inte tillåta det.
Vad är det där?
Det är en dikt.
- Är det mer poesi? - Nej.
Jag har skrivit ner historien om mitt liv i Kina, så att det inte glöms.
En historia som blir berättad är ett liv som har levts.
- Vill ni berätta den för mig? - Inte än.
När jag har berättat den måste jag släppa den.
Dagarna började flyta ihop.
För mig innebar det att ta hand om småskador-
- och att göra mediciner.
Att vara på havet med en ändlös horisont tilltalade mig.
Det påminde mig om en tid när allt var enklare.
Jag tog med mig hummern hem men fann ingen tallrik
Den hamnade i pottan där frugan pissar
På morgonen steg frugan upp
Hon sprang runt i rummet med en hummer vid fittan
Make, make, ropade hon till mig...
Jamie, du måste lyssna på...
- Claire? - Jag ber om ursäkt.
Han ville inte, men jag insisterade.
- Ville inte vad då? - Mot kräkningarna.
- Akupunktur? - Det är mitt fel. Jag...
Lugn, Willoughby. Du kan gå.
Kurerade det din sjösjuka?
Inte teet som jag gjort två gånger om dagen i tre veckor?
- Varför sa du inget till mig? - Jag ville inte såra dig.
Skulle jag hellre se dig lida, för stolthetens skull?
Vi är inte på stadig mark, eller hur?
Du hade kunnat se det som bevis för att du inte hör hemma här.
Jamie...
Min återkomst har varit förvirrande och frustrerande.
Men det har aldrig handlat om ifall jag älskar dig.
Jag borde ha sagt det till dig.
Du ser ut som en nåldyna.
Jag känner mig som en nåldyna, men har inte kräkts på veckor.
- Vad är det? - Vi rör inte på oss.
Jag kan inte förklara det, kapten. Vi är på rätt kurs.
Vad är fel, kapten? Varför rör vi oss inte?
Vi har förlorat vinden, mr Fraser.
- Vad har ni i ansiktet? - Kinesisk behandling mot sjösjuka.
Mycket hälsosamt.
Brukar vinden försvinna på de här breddgraderna?
Nej, det är otur. Orsakat av nån genom försumlighet.
Lite ovanligt så här års, men inget att oroa sig för.
Jag tror att det är kinesen.
Det är inte han. Jag såg kinesen ta på hästskon.
Låt oss alla ta på hästskon nu.
- Då vet vi att alla följt reglerna. - Ja, bra idé.
Först sent. Det måste göras i början av färden.
Oroa er inte, vinden återvänder. Vi ska vara redo när den gör det.
Är det verkligen bara du och jag?
Du och jag.
Och gubben i månen.
Innan jag lämnade Boston-
- hade människor just flugit till månen.
Jag undrar hur det ser ut där uppe.
Jag såg bilder. Fotografier.
Det var stenigt och kargt. Inget liv alls.
Det var så vackert.
Man ser kratrarna härifrån. De mörka fläckarna.
Det är hans ansikte.
Han tycks vara så nära att man skulle kunna prata med honom.
God natt, måne.
God natt, ko som hoppar över månen.
God natt, ljuset och röd ballong.
Det är från en bok som jag läste ur för Brianna när hon var liten.
Hon kunde den utantill innan hon ens kunde läsa.
Hon brukade säga det till sin favoritleksak Bunny.
Hon älskade kaniner.
Du saknar henne.
Hemskt mycket.
Dagarna blev veckor. Vinden kom inte tillbaka.
Vi var fast i stiltje ute på havet, hundratals sjömil från land.
Även de mer erfarna blev oroliga och befarade det värsta.
Förbannade glödröda Hades! Lortätande son till en grisfjärt!
- Vattnet är dåligt. Det stinker. - Det har kommit slagvatten i det.
- Låt bli! Det sprider sjukdomar. - Herregud.
Rädda det ni kan, övre raden kan vara bra, och koka resten.
Halv ranson för alla. Be för regn.
Jag föreslår att vi hittar den Jona som har gett oss otur.
- Sen kastar vi honom överbord. - Ja.
Fem oförstörda tunnor. Det är inte tillräckligt.
Vi kan vänta tills vinden återvänder, men inte utan vatten eller öl.
- Vem ska vi skylla på? - Det var slagvatten, och ingens fel.
Jag sa inte det. Vem ska få skulden? Vi har haft stiltje flera veckor.
- Vad menar ni, sir? - Mannarna kräver en Jona.
Vill de kasta nån överbord?
- Tänker ni låta dem göra det? - Jag kanske inte kan stoppa dem.
- Det är vansinne. - Jag har begränsat inflytande.
Det är inte Royal Navy, jag kan inte prygla dem om de inte lyder.
Om de inte tror att jag gör allt jag kan för dem blir det myteri.
Ni kastar inte nån av mina mannar överbord, kapten.
- Fransosens flicka tog på hästskon. - Ja. Fransosen också.
Alla i lastuppsyningsmannens sällskap tog på den, utom en.
- Jona. - Låt oss vara.
- Lugn. Men din vän borde oroa sig. - Jag är inte rädd för såna som du.
Du lever inte länge till, Jona.
Jag tog nog inte på den.
- Hoppa, dumma fula skotte! - Befria oss från förbannelsen!
- Låt mig vara i fred, era jävlar! - Hoppa!
Han är där uppe, Mac Dubh.
Om jag ska dö tänker jag göra det för egen hand!
Han är full, och märkt som Jona.
Han minns inte om han tog på hästskon.
- De tänker kasta honom överbord. - Han flydde dit.
- Men han tror att de har rätt. - Herregud. Hayes!
- Du orsakade ingen förbannelse! - Vattnet tar slut och vi dör!
Det gör vi inte! Jag lovar!
- Visst har jag alltid talat sanning? - Det är lönlöst, Mac Dubh!
- Antingen du eller vi alla! - Hoppa!
- Stoppa det! - Inte om det förhindrar ett myteri.
Du minns väl Ardsmuir? Vi mot dem. Det är samma sak nu.
- Vi ska slänga i dig från däcket! - Låt honom hoppa!
Lyssna inte på dem. Lyssna på mig.
Hayes.
- Låt honom göra det! - Vi väntar på dig, Jona!
Om de vill kasta dig överbord måste de kasta mig först.
Och Lesley och Fergus. Till och med Willoughby.
- Tillbaka! Jag måste göra det! - Om du hoppar...
Då måste jag hoppa i efter dig. Om du tvingar mig till det...
Min hustru kommer att döda oss båda.
Jag tänker se till att inget händer dig.
Kom hit. Du har mitt ord på det.
Ja.
- Jag har dig! Släpp inte taget! - Mac Dubh!
Dra åt helvete!
Det är bra, Hayes. Så där ja.
- Jona! - Ge honom till havet!
- Det låter ni bli! - Han är Jona. I med honom!
- Jona! Jona! - Det finns ingen Jona!
Undan! Jag tar några av er med mig!
Jag föddes som Yi Tien Cho i Kanton, baggarnas stad.
Det upptäcktes tidigt att jag var skicklig på komposition.
Min pensels bilder återgav de idéer som dansade som tranor i tankarna.
Jag blev känd som fenghuang, en eldfågel.
Vad gör han?
Min poesi sågs av Wan-Mei-
- kejsarens andra hustru.
Hon erbjöd mig att ingå i hushållet i Peking, den kejserliga staden.
- Kliv ner, mr Willoughby. - Låt honom tala, kapten.
Det var en stor ära. Mitt namn skulle bli hedrat.
Men det finns ett villkor.
Alla tjänare hos kejsarens gemål måste vara -
- eunucker!
- Vad är en eunuck? - Inte nu.
Det var en skymf att inte ta emot kejsarens gåva.
Det var en dödsdom.
Men jag hade blivit förälskad -
- i kvinnan.
- Kejsarens gemål? - Inte en kvinna. Alla kvinnor.
Deras skönhet är som blomstrande lotusblommor.
Deras bröst smakar aprikos.
Navelns doft på vintern...
Värmen från ett venusberg-
- som fyller handen som en mogen persika...
Jag flydde under ljuslyktornas natt.
När fyrverkeriet avfyrades från palatsets tak-
- lämnade jag mitt hus.
Jag kom till en plats där mina dikters gyllene ord-
- ses som hönors kacklande, penseldragen som deras krafsande.
Kärleken till kvinnan tog mig till en plats där de inte är värda kärlek.
Här är kvinnorna plumpa och stinker som björnar. De har ingen elegans.
De kvinnorna föraktar mig som en gul mask.
Inte ens den simplaste hora vill ligga med mig!
Genom att inte ge upp min manlighet-
- förlorade jag allt annat.
Hedern, levebrödet, landet.
Ibland så tänker jag -
- att det inte var värt det.
Vi har vind!
- Bemanna seglen! - Upp i riggen! Bemanna fallen!
All vind!
Din historia, den var... Jag har hört sämre.
- Hur kunde du veta det? - När de flyger högt betyder det -
- att luften är lätt och torr. Inget regn.
- När de flyger lågt betyder det... - Att luften är tung.
Regn är på väg.
Yi Tien Cho.
Tack.
- Skynda dig! Jag smälter. - Jag smälter med dig.
- Nån kommer att höra oss. - Då får de göra det.
Jag tycker om det grå.
Sättet som ljuset faller på det. Som en bit silverfärgat månsken.
Hur skulle jag inte kunna älska en man som säger såna saker?
Om du skulle säga det på 1900-talet skulle du vara alla mäns konung.
När jag funderade på att komma tillbaka hit -
- så visste jag att vi skulle behöva vänja oss vid varandra igen.
Oavsett vilka problem vi har runt omkring oss, sassenach...
Det här, det som finns mellan oss, förändras aldrig.
Det gör det inte.
- Kapten! Vad är det? - En brittisk örlogsman.
- De har följt oss mer än fem timmar. - Och de tar in.
- De skjuter på oss. - Signalerar. De tänker borda oss.
Riggen är underbemannad. De kanske behöver mannar.
- Returnera saluten och dreja bi. - Ja, kapten. Returnera saluten!
Vad menar han med "behöver mannar"?
Alla brittiska undersåtar kan tvingas att tjänstgöra.
Det är över halva besättningen, och du.
Om de tar mig måste du fortsätta till Jamaica och hitta unge Ian.
Ja. Du har mitt ord.
Jag är kapten Thomas Leonard på Porpoise.
- Är ni kaptenen? - Tillförordnad. Underlöjtnant.
För Guds skull, har ni en kirurg ombord?
Vi drabbades av ett utbrott av skeppsfeber.
Jag är Artemis kirurg. Rör inte nån medan ni är ombord.
- Ni borde inte ha kommit hit. - Jag hade inget val, frun.
Kaptenen och löjtnanterna dog, liksom kirurgen och hans assistent.
Av våra 400 man har 100 blivit sjuka och 80 har dött.
- Har ni några symptom? - Tack och lov inte.
- Tänker ni tvångsrekrytera, sir? - Jag har inte mat till fler.
- Men kan ni ge oss medicinsk hjälp? - Ja. Vilka symptom har mannarna?
Först buksmärtor och kräkningar. De drabbade klagar över feber.
- Har de utslag på magen? - Ja.
De flesta har rännskita. Jag ber om ursäkt, frun.
- Jag vet vad det är, men vill se det. - Kommer ni över?
- Ja, naturligtvis. - Nej!
Ursäkta oss, mina herrar.
Är du galen? De har smitta på fartyget.
Det är tyfoidfeber.
- Tyfus? - Nej. Inte det du menar.
Ni känner inte till det än. Jag kan visa vad de ska göra.
Jag kan inte få det, jag är skyddsympad.
Det är min plikt att hjälpa till. Jag svor en ed när jag blev läkare.
Jag har också svurit en ed några gånger.
Aldrig lättvindigt.
Det går väl inte att få dig att ändra dig, eller hur?
Du tycks ha blivit både äldre och klokare.
Jag släpper inte fartyget med blicken förrän du är tillbaka.
De sjuka är där nere.
Frun.
Lys upp där borta.
- Får jag titta på din mage? - Ja, frun.
Tack.
- Det kallas tyfoidfeber. - Vår kirurg sa skeppsfeber.
De är lika, men isoleras på olika sätt.
- Kan ni isolera det? - Ja.
De sjuka måste tvättas och få frisk luft.
De behöver flytande kost och mycket kokat vatten.
Ni måste gå i land snarast för dricksvattnet tar nog slut.
De flesta av de sjuka dör. Ett fåtal med tur gör inte det.
Ni måste lyckas isolera det.
Förbered er själv. Det blir värre innan det blir bättre.
Jag kan stanna kvar ett kort tag och hjälpa er organisera det.
Jag är evigt tacksam för all hjälp.
Jag behöver ett dussin av de friskaste.
Mr Pound! Ni kan börja med mr Pound.
- Hej. Jag heter Claire Fraser. - Fru Fraser är kirurg.
Hon lyder direkt under mig. Ge henne allt hon behöver.
Däcket ska röjas så att vi kan lägga de sjuka där. Ordnar ni det?
Jag skyndar på. Kapten Raines vill vidare, liksom min make.
Jag meddelar dem att ni blir kvar ett tag till.
- Var ligger kabyssen? - Mr Brisker följer er dit.
- Jag behöver kokat vatten, massor. - Jag lagar kaptenens måltid.
Det är kaptenens order.
Varför rör vi på oss?
Upp dit! Dra i fallet! Släpp skotet!
- Vad gör ni? - Jag behöver er hjälp.
- Vänd tillbaka, genast! - Ni sa själv att det brådskar.
- Ni kan inte kidnappa mig så här! - Jag är desperat.
Ni kan vara vår enda chans. Båda fartygen ska till Jamaica.
Jag lovade kapten Raines att flottan tar hand om er-
- tills ni åter kan gå ombord på Artemis.
Frun. Vi är redo att flytta mannarna.
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com