Раніше у серіалі...
-Татку. -Татку, хто ця жінка?
-Татку? -Відьма сассенах!
-Лірі? -Він тепер мій чоловік.
Чого хоче Лірі?
Гадаю, що вона може пристати на аліменти.
І де ти плануєш дістати гроші, щоб їй заплатити?
На острові Селкі схована скриня, повна старовинних монет.
Ти нікуди не попливеш, допоки не загоїться твоя рука.
Я допливу.
Я просто більше не впевнена, що ми підходимо одне одному.
Як ти можеш таке казати?
Усе стало набагато важчим, ніж я собі уявляла.
Твоє місце поряд зі мною. Ми навіки пов'язані, сассенах.
Джеймі.
Де Йен?
-Йене! -Повертайся!
Йене!
Заспівай мені пісню
Про дівчину, яка зникла
Може, ця дівчина
Це я?
З веселим серцем
Одного разу вона відпливла
Морем
До неба
Хвилі й вітер
Острови та моря
Гори, дощ і сонце
Усе, що було добре
Усе, що було гарно
Усе, що було мною
Зникло
Заспівай мені пісню
Про дівчину, яка зникла
Може, ця дівчина
Це я?
З веселим серцем
Одного разу вона відпливла
Морем
До неба
Тоді все вирішено.
Ти працюватимеш в якості суперкарго для супроводу вантажу.
Пан Рейнс невимовно радий здихатися такої відповідальності.
-Виглядає не дуже, але... -Вона нам підходить.
Овва, погода змінюється.
Навіть бриг такого розміру стрибатиме на хвилях, мов корок.
Але у вас принаймні буде лікар на борту,
коли почнете кишки випльовувати.
Я впораюся.
Зараз важливий лише юний Йен.
Так.
Ну, у начальника порту є записи лише про один трищогловий фрегат
під португальським прапором - «Бруша».
Судно швартується на Ямайці.
Воно дуже низько йшло по воді.
Певно, було завантажене.
Тоді воно, швидше за все, саме пливло додому.
Не хвилюйся, здорового чоловіка можна продати на Ямайці аж за 30 фунтів.
Якщо він не провокуватиме проблем, з Йеном усе буде гаразд.
Тоді наша краща спроба - це Вест-Індія.
Дякую, Джареде.
Ти нам дуже допоміг.
Бон вояж.
Бог з вами.
Та хлопцем.
Поганим рішенням було
скористатися грошима, щоб заплатити Лірі
і бути з тобою.
Можливо, Бог карає мене за те, що я надто багато хотів.
Джеймі, жоден справжній Бог
не забирав би в тебе племінника лишень через те, що ти хотів бути щасливим.
А ми будемо?
Щасливими?
Я сказав те, що хотів.
Твоє місце поряд зі мною, але...
Якщо ти справді хочеш повернутися, я сам відвезу тебе до тих каменів.
Для нас зараз найголовніше - знайти юного Йена.
Капітан Рейнс хоче відпливати.
Бо інакше ми не спіймаємо течію.
Може, нам краще відплисти завтра з новим припливом?
Новим припливом?
Вони всі однакові, тупоголовий.
-Він дуже нервує. -Агов, я не нервую.
Я вже двічі плавав.
Першого разу я був законтрактованим рабом, коли плив із Шотландії,
а вдруге - коли я додому повертався.
Якби не Макдуб,
ноги моєї не було б на тому відрі лайна.
Ну, якщо це тебе якось втішить,
я також не люблю морських подорожей.
Але ми дуже вдячні за твою допомогу.
А Вілловбі прибув?
Еге ж. Він уже на палубі.
Тоді повідом капітана Рейнса, що команда на борту в повному складі.
Ми лишень зачекаємо на Фергюса.
Та мала жаба вже давно на борту, Макдубе. Фергюс і...
І багаж із... Лалліброха.
Хлопець припер тобі якісь лахи й припаси.
Ходімо.
Оскільки Дженні і Йен досі думають, що ми на шляху до Франції...
Хвилюватися вони поки що не будуть.
Я пошлю їм листа з поясненнями.
Спробуй поглянути на обрій.
Це допоможе впоратися з нудотою.
Шлунок мене поки що не турбував, сассенах.
Полишати Шотландію - цього болю вже достатньо.
Я більше не ступлю на рідні береги без юного Йена.
Ми його знайдемо.
Еге ж.
Якщо протримається такий добрячий вітер,
у нас буде фора перед «Брушою».
Доброго дня.
Доброго ранку, пане.
Давай розберемо речі.
Точно.
Тобі слід торкнутися підкови, сассенах.
Бо накличеш біду.
Якщо це зробить тебе щасливим.
Доброго дня.
І тобі.
Я - невидимка?
Ні, сассенах. Жінка на кораблі - це погана прикмета.
Як і руді.
-То ти - погана прикмета. -Еге ж.
Саме тому вони першими до мене говорять, перш ніж я звернуся до них.
Це єдиний спосіб уникнути біди.
Як Шотландія взагалі так довго протрималася?
Тут справа не лише в скоттах, сассенах.
У англійців, іспанців, голландців свої мореплавські забобони.
Тобі краще не потикатися з бананом
на французький фрегат.
Мілорде?
Фергюсе.
Марсалі?
Якого дідька ти тут забула?
Ми з Фергюсом одружені.
Що в ім'я Всевишнього все це означає?
Ви ж ледве знайомі.
Ми зустрічалися з минулого серпня,
а цього ранку вдарили по рукам.
Ударили по рукам?
Це звичай, який дозволяє двом побратися,
якщо вони потиснуть руки в присутності свідків і проголосять себе подружжям.
Але тільки якщо не...
Ти лягав із нею в ліжко?
Поки що ні, мілорде.
Тоді це поки що не зобов'язання.
Капітане.
Нам треба пристати до берега.
Якщо Вам щось і треба, доведеться відкласти це до Сент-Айвзу,
де ми зупинимось для добору харчів.
Тоді Марсалі саме там і зійде на берег.
Я пошлю з нею когось додому.
Це плавання надто небезпечне для дівчини.
Але вона з тобою пливе.
Клер - то не твоя справа.
Ти полишив мою матір заради цієї англійської шльондри,
виставивши її на посміх, а кажеш, що то не моя справа?
І в тебе вистачає нахабства казати мені, що я повинна робити?
Марсалі, тобі не слід так говорити про міледі.
-Твоя мати знає? -Я їй листа надіслала.
І вона мене просто вб'є. Ти поїдеш додому.
Я всім розповім, що Фергюс уже спав зі мною.
Цього не було, але все одно розповім.
Тож побачиш: я або одружуся, або ти зруйнуєш моє життя.
Гаразд.
Можеш плисти до Ямайки.
А потім я відвезу тебе додому сам.
Але Фергюс тебе пальцем не зачепить.
У нас дві каюти. Фергюс спатиме зі мною.
Марсалі буде з Клер.
-Що? -Що?
Ходімо всередину, бо, гадаю, зараз тебе знудить.
Зі мною все добре.
Ні, це не так.
Ми не бачились 20 років,
а ти хочеш, щоб я жила з нею?
Марсалі тепер під моєю опікою, подобається це чи ні.
Я зобов'язаний берегти її честь.
Схоже, що й мою теж.
Тепер мене точно знудить.
Не може ж тобі бути там зручно.
Спробуй гамак.
Гойдання не допомагає.
Ось.
Що, у ім'я Господа нашого, ти змушуєш мене випити?
Чай з імбиром.
Повірити не можу, що Фергюс збрехав мені про Марсалі.
Що вони зустрічалися від серпня.
Ну, не думаю, що вони вже думали про те,
що це означає - жити разом.
Але ми про це теж не думали, як уперше одружилися.
Це тому, що наш шлюб був домовленістю.
Що це таке?
Щасливе подружжя привезло з Лалліброха деякі наші речі.
Наші речі?
Це мій одяг із того часу, як ми були в Парижі.
Ти його зберіг!
-Чому ти його весь не продав? -Продав?
Спогади про тебе?
Та ніколи.
Та зелена накидка на Марсалі.
Я знала, що десь її вже бачила.
Еге ж.
Продати твоє вбрання я не міг,
але... Коли я змиривсь із тим, що тебе не побачу,
мені здалося, що можна віддати щось Марсалі.
-Сподіваюся, ти не проти. -Ні.
То вона весь одяг підшила?
Не весь.
Ось.
Випий ще трохи чаю.
Сподіваюся, завтра штормитиме менше.
Я до завтра не доживу.
Подбай про те, щоб мене поховали в Лалліброху.
Пані Клер, потрібна Ваша допомога.
Ми обоє були біля основної щогли.
Коли порвався лин, і талреп тріснув його по голові.
Як Вас звати?
Манзетті.
-Ви знаєте, де знаходитесь? -На кораблі.
Ну, і куди ми пливемо?
До Вест-Індії, як і Ви, хіба ні?
Не думаю, що у Вас струс мозку.
Що?
Поріз неглибокий.
Швидше за все, Ви відбудетесь шрамом і жахливим головним болем.
У мене є масло перцевої м'яти, яке Вам із цим допоможе.
Як це сталося?
Я не знаю.
На мене раптом упав марса-шкот.
Ти хіба не торкався підкови?
Торкався, пане Воррен. Ми всі так зробили.
Ну, то хтось, певно, не зробив.
Така подія так недалеко від берегу - це поганий знак.
Тобі це не гірше за мене відомо.
Таке трапляється, пане Воррен.
Упевнений, що Ви в це вірите, пані, але якби Ви так довго пробули в морі, як ми,
ну: «Але, Гораціо, на небі та в землі є значно більше дивного й такого...»
«Про що не знають знаючі суб'єкти».
Шекспір був великим мудрецем.
Справді.
Пані, я був би вельми вдячний, якби Ви з чоловіком сьогодні повечеряли зі мною.
Звісно.
Проте я думаю, що думки про їжу для мого чоловіка зараз
були б трохи недоречними.
Дякую.
Гаразд.
Ти її ледве знаєш.
Ви міледі теж дуже мало знали до того, як одружитися з нею.
То було інше.
Нас змусили одружитись.
Мілорде, Ви забуваєте.
Мені відома Ваша історія.
Якщо Вас змушували одружитись із міледі, тоді мене хтось змушує дихати.
А серце хтось змушує битися.
Ви самі сказали мені, що хотіли її більше за життя
з тієї самої миті, як її побачили.
Вам не потрібно було часу.
Як і мені.
Я гадав, що Ви будете за мене щасливі,
принаймні, сподівався на це, коли подолаєте ефект несподіванки.
Тоді чому ти мені весь цей час брехав?
Саме тому, чому й Ви не сказали міледі про Лірі.
Я був боягузом.
Ти й Марсалі теж брехав?
Між нами з Марсалі немає секретів.
То їй усе відомо про твоє минуле?
Що я зростав у борделі? Так.
І що чистив чужі кишені.
А як щодо всіх інших твоїх дівчат?
Ні, але...
Навесні була Айлін,
а влітку то була...
-Рона. -Рона.
А тоді ти спав із Керстін і...
Я розумію, мілорде.
Але я не спав із Марсалі.
Або з будь-ким іще відтоді, як ми з нею почали зустрічатися.
Я чекав.
Хіба це нічого не значить?
Ні, якщо ти не можеш бути з нею чесним.
Шкода, що Вашому чоловікові зле, і він не може бути тут.
Але Ви ж хотіли бачити за столом саме мене, хіба ні?
Я поставила під сумнів Ваш авторитет стосовно тієї підкови.
Я лише хочу допомогти Вам, пані Фрейзер,
зрозуміти всі морські незгоди й здобути повагу команди,
як корабельний хірург.
Ви маєте поставити себе на їх місце.
Зрештою, сама Ваша присутність на кораблі вже вважається поганою прикметою.
Так, мені про це розповідав мій чоловік.
За морськими законами Ви з пані Маккіммі зараз мали б ходити з голими грудьми.
Що, вибачте?
Голі груди жінки допомагають заспокоїти розлючене море.
Але зрештою, фігура на носі корабля вже виконує за вас це завдання
і береже нас від будь-яких проклять.
Ну, дуже люб'язно з її боку.
Справа з підковою складніша.
Заміни їй немає.
Ви ж самі не вірите, що мацання шматка заліза
може принести Вам удачу.
Я на багатьох кораблях плавав,
пані, і на кожному в моряків були свої забобони.
Усе, що може дати їм відчуття впевненості,
на мою думку, слід заохочувати.
Недолік тут полягає в тому, що команда також може втратити віру,
коли бачить лихе знамення.
Навіть тоді я б волів бачити, що вони борються за вдачу,
ніж втрачають будь-яку надію.
Немає значення, чи вірю я в те, що шмат заліза може принести добру вдачу.
Команда в це вірить.
Вона також гадає, що хтось накличе біду.
Коли Ви вірите в щось, Ваша віра не робить його реальним.
Але не на цьому кораблі.
У цьому немає нічого хорошого або поганого, тут варті лише власні думки.
І скільки Ви ще гратимете цю комедію?
Маю дати час, щоб чай моєї дружини подіяв.
Ця блювота.
Вона може зжерти Ваш шлунок,
порвати м'язи та яйця,
їх може стиснути, дуже боляче.
Єдині ліки - відрізати їх.
Але як Ви хочете зачекати,
вибір за Вами.
Оте більше.
Головою не вдаришся, як будеш вставати.
Марсалі, не треба намагатися вдавати зі мною чемну дівчинку,
щоб я замовила за тебе слово перед Джеймі.
Це й справді не моя справа.
Тож ти з'являєшся, немов той грім серед ясного неба,
пхаєш носа не в свої справи,
руйнуєш мою родину,
а тепер займаєшся виключно своїми справами?
Ну, татко може вважати тебе мудрою, але я все одно буду вважати тебе хвойдою.
Гаразд. Ну, то у хвойди має бути більше ліжко, хіба не так?
Прекрасний день, чи не так, сассенах?
Так, справді.
Ну, бачу, тобі дійсно стало краще.
Фергюс мені все розповів.
Я не така наївна, щоб вважати, що в нього не було дівчат.
А тепер ми просто хочемо бути разом.
Сподіваємось, що Ви благословите нас.
Може, тобі слід дати їм шанс?
Я тобі допомогти намагаюсь.
Якщо дозволиш їм підтримувати цю пристрасть,
вона зрештою може зійти нанівець.
Не знаю, що таке твій «нівець», але... Я точно знаю, що ти маєш на увазі.
І саме такого «нанівця» я дуже боюся.
Пробач.
Я не можу цього дозволити.
Що це таке?
Це вірш.
А це збірка поезії?
Ні.
Я записував історію свого життя в Китаї, щоб про неї ніколи не забули.
Записана історія - це прожите життя.
-А мені не розкажете? -Поки що ні.
Бо як розповім, матиму про неї забути.
Дні почали зливатися в один.
Для мене ця мандрівка полягала в допомозі з лікуванням дрібних травм.
Та приготуванні ліків.
Мені подобалося плисти кораблем до нескінченного обрію.
Мені це нагадувало простіші часи.
Приніс лангуста я додому
Та не знайшов каструлі Тож запхав його я просто в горщик
Для нічних какулів
Співаю гей-агов-гей
Еге ж, агов-гей
Еге ж, гей-агов-гей, агов-гей
Дуже рано, уже десь уранці Моя стара встала
Довго-довго з лангустом У дупі по кімнаті стрибала
Співаю гей-агов-гей
Еге ж, агов-гей
Еге ж, гей-агов-гей, агов-гей
Чоловіче-чоловіче Вона мені верещала
Джеймі, ти маєш почути...
Клер.
Прошу мене вибачити.
Він не хотів, та я наполіг.
Не хотів чого?
«Дзям гау»...
Від блювоти.
Акупунктура.
Це моя провина, я не повинен був...
Усе гаразд, пане Вілловбі.
Можете йти.
То он що вилікувало твою морську хворобу.
А не той чай, який я готувала тобі двічі на день протягом трьох тижнів?
Чому ти мені не сказав?
Я не хотів образити твої почуття.
Ти справді міг подумати, що я хотіла б, щоб ти страждав, щоб зберегти гордість?
У нас не дуже стабільні відносини, чи не так, сассенах?
Я не хотів давати тобі інших приводів
думати, що тобі тут не місце.
Джеймі...
Моє повернення було дивним розчаруванням.
Але питання щодо кохання до тебе ніколи не ставилося.
Я мав тобі одразу сказати.
Ти схожий на подушку для голок.
Еге ж. І почуваюся так само.
Та я вже кілька тижнів не блював.
Що таке?
Ми не рухаємося.
Я не можу пояснити, капітане. Ми йдемо своїм курсом.
Капітане.
Що сталося?
Чому ми не пливемо?
Ми втратили вітер, пане Фрейзер.
Що у Вас із обличчям?
Це китайське лікування морської хвороби.
Корисно для здоров'я.
А це звична справа втрачати вітер на такій довготі?
Ні, нам не пощастило.
Хтось накликав це на нас своїм невіглаством.
Для цього сезону це не звична справа, але приводу турбуватися немає жодного.
Б'юсь об заклад, це китаєць.
Це не він. Я бачив, як він торкався підкови.
То чому нам усім зараз не стати в чергу, і не доторкнутися до підкови?
Так ми можемо бути певними,
що всі тут виконують правила.
Еге ж. Хороша ідея.
Запізно для того. Це слід робити на початку плавання.
Не бійтеся. Вітер повернеться.
І нам слід бути готовими до його повернення.
Тут справді лише ти і я?
Ти і я.
І чоловік на місяці.
Знаєш,
перед тим як поїхала з Бостону,
люди щойно полетіли на місяць.
Цікаво, на що він схожий.
Там угорі.
Я бачила картинки.
Фотографії.
Він скелястий і пустельний, і на ньому зовсім немає життя.
Було прекрасно.
Звідси можна побачити кратери.
Темні плями.
Так, це його обличчя.
Здається, він достатньо близько, щоб із ним поговорити.
«Добраніч, місяцю.
Добраніч, корово, що стрибає через місяць.
Добраніч, світло.
І червона кульо».
Це з книжки,
яку я любила читати Бріанні, коли вона ще була маленькою.
Вона могла цитувати її всю ще до того, як сама навчилася читати.
Любила переповідати її своїй улюбленій іграшці - кролику.
Вона любила кроликів.
Ти сумуєш за нею?
Невимовно.
Дні розтяглися на тижні.
Але вітер не повертався.
Ми гойдалися на хвилях посеред безкрайого океану.
За сотні кілометрів від найближчого берега.
Почали нервувати навіть найдосвідченіші моряки
і боятися найгіршого.
Чортів Аїд!
Свинячий лайноїд.
Вода зіпсувалася.
Усі брудні й смердючі.
У неї потрапила трюмна вода.
Ні! У ній повно болячок.
Боже.
Збережіть, що можна. Верхній ряд може бути чистим. Кип'ятіть решту.
І скоротіть раціони для всіх удвічі.
Моліться на дощ.
У мене інша пропозиція.
Знайдімо того, хто накликав біду,
і викиньмо його за борт.
Еге ж.
П'яти незіпсованих бочок недостатньо.
Буває так, що вітер зникає, звісно.
Ми б зачекали на його повернення, але не без води або елю.
То кого нам звинувачувати?
Бочки зіпсувала трюмна вода.
Ніхто в тому не винен.
Я не казав про провину, пані. Я запитав, кого нам звинувачувати.
Ми кілька тижнів стоїмо без вітру.
На що Ви натякаєте, пане?
Команді потрібен буревісник.
Команда хоче викинути когось за борт?
-І Ви збираєтесь їм це дозволити? -Я не зможу їх спинити.
Це божевілля.
Це єдиний спосіб утримати порядок.
Це не судно королівського флоту, пані.
Я не можу просто випороти тих, хто мені не підкоряється.
Вони мають вірити в те,
що я роблю все для їх блага, інакше нас чекає бунт на кораблі.
Ви нікого з моїх людей не будете викидати за борт, капітане.
Я бачив, як підкови торкалася панночка того жабоїда.
Я теж.
Жабоїд теж торкався.
Я теж бачив, як підкови торкалися всі, хто супроводжує суперкарго.
Окрім одного.
-Буревіснику? -Залиште нас.
Тобі не треба хвилюватися.
Радше твоєму другові.
Я й не хвилююся.
Таких, як ви, я не боюся.
Тобі недовго лишилося, буревіснику.
Не думаю, що я її торкався.
Стрибай, псяче ти лайно!
-За борт його! -Позбав нас від прокляття!
Залиште мене в спокої, виродки!
Давай! Стрибай!
Він там нагорі, Макдубе.
Назад!
Якщо я й помру, то з власної волі.
Він п'яний. Команда призначила його буревісником.
Сказали, що він не торкався підкови.
Та він сам не пам'ятає, чи то робив.
Вони хочуть скинути його за борт.
Він видерся туди, намагаючись втекти від них усіх.
А тепер він вважає, що вони праві.
Господи! Гейзе!
Ти нас не проклинав, Гейзе!
Навіть так, у нас скоро скінчиться вода, і ми всі помремо.
Не помремо!
Я обіцяю.
Залиш його.
Хіба я колись тобі брехав?
Стрибай, буревіснику!
Не витрачай на мене сили, Макдубе.
-Це ти... -Кидайся вже сам!
Або ми всі це зробимо.
Стрибай!
Ви маєте це спинити!
Ні, якщо це вбереже нас від бунту.
-Стрибай! -Стрибай, буревіснику!
Ти пам'ятаєш Ардсмур...
Проти нас були всі.
Точно так, як і зараз.
Ми тебе по дошці пустимо!
Хай стрибає!
Не слухай їх.
Слухай мене.
Стрибай, чоловіче.
Кидайся вже!
Відпусти його!
Гейзе.
Відпусти його вже!
Якщо вони хочуть кинути тебе за борт, Гейзе, доведеться їм спершу кинути мене.
І Леслі.
Фергюса.
Навіть Вілловбі.
Назад. Я маю це зробити.
Як би там не було, якщо стрибнеш...
Ну...
Доведеться мені стрибати за тобою.
Як змусиш мене це зробити, то,
сам знаєш, моя дружина нас обох уб'є.
Я не дам тебе скривдити.
Ходімо.
Даю тобі слово.
Ну, нарешті.
Еге ж.
-Тримайся! -Макдубе!
До біса все це.
Ти вірно вчинив, Гейзе.
Буревісник!
-Віддай його морю! -За борт його!
Нічого такого ви робити не будете!
Це він буревісник. За борт його!
-Буревісник! Буревісник! -Буревісник! Буревісник!
Та немає ніякого буревісника!
Відступіть! Я кількох із собою заберу.
Та відчепися хоч ти, китайцю.
Я уроджений І Т'єн Чо з Гуанчжоу,
міста баранів.
Дуже рано виявилося,
що в мене талант
своїм пензлем передавати зображення
думок, що танцюють у моїй голові, немов журавлі.
Мене стали називати «фан-вон»,
вогняним птахом.
Про що він торочить?
Мої вірші потрапили на очі Ван-Мей,
другої дружини імператора.
Вона попросила мене приєднатися до її двору в Пекіні,
«Імператорському місті».
Пане Вілловбі, відступіть.
Нехай говорить.
Капітане.
Великою честю було,
коли моє ім'я внесли би до книги пошани.
Але тому була одна умова.
Усі слуги імператорських дружин
мали бути євнухами.
-А що таке той «євнух»? -Я тобі пізніше розповім.
Відмовитися від подарунку імператора було б великою образою.
Фактично, смертним вироком.
І все одно
я закохався
в
жінку.
-Дружину самого імператора? -Не одну жінку.
Усіх жінок.
Їх красу, що цвіте, мов та квітка лотоса,
смак їх грудей, що немов абрикос,
запах їх апельсинового пупка взимку,
тепло їх промежини, що наповнює твою руку, мов той стиглий персик...
Я втік
у ніч свята ліхтарів.
Коли з даху палацу стріляли феєрверками,
я полишив свій дім
і приїхав туди, де золоті слова моїх віршів
сприймаються, як квоктання курей,
а сліди мого пензля - як їх послід.
Заради кохання до жінок я прийти до місця,
де жодна жінка не варта кохання.
До місця, де жінки грубі й огрядні, мов ті ведмеді,
створіння без такту, і саме ці жінки вважають мене жовтим хробаком,
коли навіть наймерзенніша з повій не хоче лягти зі мною в одне ліжко?
Лишивши собі своє чоловіче єство,
я втратив усе інше.
Честь, жагу до життя, країну.
Іноді
мені здається,
що воно було того не варте.
Вітер з'явився!
До шкотів, хлопці!
Марсові, на реї!
Розгорнути й підняти фор-марсель!
Підняти фали та шкоти!
Триматися вітру!
Піймайте його весь!
Пане Воррен!
Твоя історія була...
Ну, я чув і гірші.
Як Ви дізналися?
Коли сон-тен-йон
літають високо, це значить, що стоїть штиль.
Сухе повітря без дощу.
А коли вони опускаються донизу...
Що повітря важке.
Наближається дощ.
І Т'єн Чо.
Дякую Вам.
Швидше! Усім швидше!
Усім на борт!
-Поспішай. -Еге ж.
Боже, тут просто пекло. Я тану.
І я тану з тобою.
Хтось нас почує.
То й нехай.
Мені подобається сивина.
Як на неї падає світло.
Немов частинка срібного місячного світла.
Як я могла не закохатися в чоловіка, який так говорить?
Якби ти сказав таке в 20-му сторіччі,
ти став би королем над усіма чоловіками.
Знаєш, коли я думала про повернення сюди...
Я знала, що нам знову доведеться звикати одне до одного.
Не зважаючи на всі біди навколо, сассенах,
це,
саме це між нами
ніколи не змінюється.
Не змінюється.
Капітане. Що там таке?
Британський бойовий корабель.
Іде нашим курсом уже більше п'яти годин.
І наближається.
Вони по нам стріляють.
Ні, це сигнал.
Вони хочуть, щоб ми лягли в дрейф. Хочуть піднятися на борт.
Прокляття!
Судячи за снастями, їм не вистачає команди.
Їм можуть бути потрібні люди.
Дати сигнал у відповідь і лягти в дрейф.
Еге ж, капітане. Сигнал у відповідь.
Лягти в дрейф до вітру!
Що значить, їм потрібні люди?
За законом вони можуть записати на службу будь-якого британського підданого.
А це понад півкоманди.
Включно з тобою.
Еге ж.
Якщо вони візьмуть мене,
ти маєш плисти далі до Ямайки і знайти юного Йена.
Гаразд. Маєш моє слово.
Я капітан Томас Леонард судна його Величності, «Білуха».
Ви - капітан?
Виконуючий обов'язки. У минулому - сержант 3-го року служби.
Заради Бога, у Вас є на борту хірург?
Ми постраждали від спалаху інфекційної хвороби.
Корабельна лихоманка.
Я хірург «Артеміди».
Важливо, щоб Ви не торкалися нікого на борту.
Вам не слід було сюди приходити.
У мене не було вибору, пані.
Капітан і двоє старших лейтенантів померли.
А також хірург і його помічник.
Із нашої команди в 400 чоловік 100 захворіло, а 80 полишили цей світ.
У Вас самих є якісь симптоми?
-Дякувати Богові, ні. -Ви тут, щоб набрати команду, пане?
Останнє, що мені треба - це ще більше голодних ротів.
Але як Ви зможете надати будь-яку медичну допомогу...
Так.
Які симптоми у Ваших людей?
Починається все із спазмів у шлунку і жахливої блювоти.
Також супроводжується лихоманкою.
У хворих є висип на животі?
Так.
І більшість із них серуть кров'ю.
Прошу мене вибачити, пані.
Я знаю, що це може бути, але мені треба спершу оглянути їх, щоб бути певною.
Ви б могли тоді піти зі мною?
-Так, звісно. -Ні.
Прошу мене вибачити, панове.
Ти з глузду з'їхала?
Не можна ступати ногою на чумний корабель.
Це тифоїдна лихоманка.
Тобто тиф?
Ні, ну, тобто не те, що ти маєш на увазі під цим.
Про це вам усім поки що не відомо.
Вони не дізнаються, як це спинити, але я можу показати їм, що робити.
Я його не підхоплю. У мене щеплення.
Джеймі, я зобов'язана допомогти.
Я давала клятву, коли ставала лікарем.
Я сам і тоді, і зараз давав клятву.
І жодна з них не була легкою.
Тебе від цього неможливо відмовити, так, сассенах?
Схоже, ти подорослішав і став мудрішим.
Еге ж.
Я очей не зведу з того корабля, поки ти не повернешся.
Усі на корму.
Хворі внизу.
Пані.
Поставте ліхтаря там.
Я можу оглянути Вашого живота?
Так, пані.
Дякую.
Це називається черевним тифом.
Наш хірург називав це корабельною лихоманкою.
Захворювання схоже,
але зупиняють його дещо інакше.
І Вам відомо, як це зробити?
Так.
Хворих треба помити і покласти там, де буде доступ до свіжого повітря.
І їм потрібна рідка дієта.
Багато кип'яченої води.
І Вам треба якнайшвидше дістатися суші.
Швидше за все, питна вода у Вас скоро закінчиться.
Більшість хворих помре.
Декому може пощастити.
Слід сподіватися, що вдасться стримати розповсюдження.
Вам слід приготуватися.
Поки не стане краще, буде набагато гірше.
Якщо хочете, я буда рада на деякий час лишитись.
Щоб допомогти з організацією.
Я буду довіку вдячний за будь-яку допомогу, яку Ви зможете нам надати.
Мені знадобиться дюжина найздоровіших членів Вашої команди.
Пане Паунд.
Можете почати з паном Паундом.
Привіт. Мене звати Клер Фрейзер.
Пані Фрейзер - хірург.
Вона має мої спеціальні повноваження. Дайте все, що їй може знадобитись.
Слухаюсь, пане.
Слід прибрати головну палубу, щоб винести хворих нагору.
-Ви можете про це подбати? -Звичайно, пані.
Я працюватиму швидко.
Капітану Рейнсу хочеться продовжити шлях, як і моєму чоловікові.
Я перекажу їм, що Ви трохи затримаєтесь.
Де у Вас тут камбуз?
Пан Бріскер Вас супроводить.
Мені потрібна кип'ячена вода. І багато.
Я саме готую їжу для капітана.
Це і є наказ капітана.
Чому ми рухаємося?
Піднятися на щогли й підняти вітрила.
Тягніть, поки дістаєте.
Віддати гітови!
Що Ви робите?
Мені терміново потрібні Ваші послуги.
Негайно розверніться.
Ви самі сказали, що нам слід поспішати.
Ви не можете мене просто так викрасти.
Справа в тому, що я у відчаї.
Ви можете бути останнім шансом. Я маю ним скористатись.
Обидва наші кораблі пливуть на Ямайку.
Я передав капітану Рейнсу повідомлення і пообіцяв йому,
що флот його Величності про Вас подбає,
допоки Ви не повернетесь на «Артеміду».
Травіть грота-галс.
Підняти шкоти.
Так точно, капітане!
Пані, ми готові переносити людей.
Переклад: Олег Овсієнко