Tidligere: Jeg er reist tilbake i tiden.
Ikke vær redd for meg eller noen annen så lenge jeg er her.
Du skal ta meg med i morgen. Det er lurt å ha med en healer.
-Du er ikke Frank. -Nei, frue
-Kjenner du Black Jack Randall? -Ingen bør arresteres av han.
Kaptein i den britiske hæren og forfaren din.
Også kjent som Black Jack.
Han pisket meg to ganger på en uke.
Dougal og hans menns aktiviteter var politiske.
Dougal samlet inn penger til den Jakobittiske hæren.
Godt å sees igjen. Jeg spør igjen om alt er som det skal være.
Er De her av egen fri vilje?
Jeg setter pris på Deres bekymring, men jeg er Mackenzieklanens gjest.
Som de vil, men min øverstkommanderende vil gjerne snakke med dem.
Han er i Brockton. Blir De med?
Jeg følger med damen.
Javel.
Jeg red ikke av fri vilje, men følte en stor lettelse.
Og for første gang siden Craigh Na Dun-
-var jeg omgitt av mitt eget folk.
De kaltes rødfrakker istedet for Tommies-
-men det var fremdeles den britiske hæren, som jeg hadde vært en del av i seks år.
Og det føltes befriende å bli sett med sympati og respekt-
-i stedet for fiendtlighet og mistenksomhet.
Jeg visste alt for godt hva Dougal følte.
Vi var nok i en skotsk by og på MacKenzies jord,-
-men Dougal var i fiendeland og han var den fremmede.
Stig av.
Gi hestene fór og vann. Skottene skal ikke ta hånd om dem.
Følg meg.
-Mrs Beauchamp og Mr Dougal... -Kom inn.
For en overraskelse.
Det er lenge siden jeg har sett en vakker engelsk rose.
De sies å ha noen fantastiske historier.
-Jeg er glad for at De vil lytte. -Jeg elsker historier.
Jeg har ikke hørt en god historie siden jeg satte mine føtter her.
De må være sulten. Håper De liker vilt.
-Det er av utmerket kvalitet. -Takk.
Jeg skjøt dyret selv. Et flott land å jakte i.
Osten er utsøkt og vinen er fra -35.
Trenger jeg å si mer?
Presenter meg for den edle skotske herren.
Dougal MacKenzie, krigsherre for MacKenzieklanen, bror til herremannen.
Brigadegeneral sir Oliver Lord Thomas,-
-ridder av Bath og offiser i den britiske hær.
Krigsherre. De ser sånn ut.
-Et fint eksemplar av de lokale. -Hvordan skal jeg tiltale Dem?
Kall meg MacKenzie eller krigsherre MacKenzie hvis det skal være formelt.
Jeg forsto ikke et ord av det mannen sa.
Jeg tror han sa at det går bra med krigsherre MacKenzie.
Han sa mer, men det forsto jeg ikke.
Noen burde lære dem å snakke kongens engelsk.
De snakker sin versjon av engelsk.
-Det er uforståelig. -Det er deler av England...
...blandt annet Newcastle, hvor dialekten er akkurat like uforståelig.
Det har De rett i.
Verden ville vært mer begripelig hvis alle snakket som i London.
Hvis De ville hørt londonsk burde De ha blitt igjen i London.
-Han sa... -Denne gang forsto jeg ham.
Det hadde jeg gjerne gjort hvis jeg var lojal overfor den britiske kronen.
Så kunne troppene mine og jeg vende tilbake til sivilisasjonen.
Men jeg trives med å være ute i marken.
Hvis bare tjenerne var like raske som soldatene mine.
Hvis jeg blir her lenge nok kan jeg bli herremann.
Så kan jeg gå med ullskjørt.
Det ville vært en fornærmelse å spørre hva de har på dem under den tingen.
-Det heter kilt. -Jeg vet hva det heter.
Så fortell, fra en herremann til en annen...
Prøver De å forulempe damen eller er De en arrogant drittsekk.
-Vet De hvem De snakker til? -Vokt tungen Deres.
-Hvis De griper... -Nå er det nok. Dere oppfører dere som barn.
Du har rett. Damen får oss til å skamme oss.
Kiltspørsmålet må forbli en gåte.
Hvis jeg var modig ville De bli oberst i et av mine regimenter.
-De vet hvordan man gir menn ordre. -Det gjør hun sannelig.
Det var fint å møte Dem, men kjøttet blir kaldt.
De kunne gjøre oss selskap, men som De ser er det ikke plass.
Det er jeg meget lei for.
Behold kjøttstumpene deres. Det er godt skotsk øl i sjenkestuen.
Jeg er nedenunder.
Hvordan skal vi noensinne kunne slutte fred med et så ubehøvlet folk?
De har hatt et fengslende eventyr.
Det har jeg, men nå når jeg har møtt disse sjarmerende herrene -
-håper jeg at eventyret mitt er forbi.
De har sikkert fått nok av Skottland.
Jeg liker landet og har nytt dette.
Men nå vil jeg gjenforenes med familien min.
Klart. Frankrike.
De kan eskortere Mrs Beauchamp til Inverness.
-Derfra kan hun dra hvor hun vil. -Selvfølgelig, sir.
-Jeg er evig takknemlig. -De har mitt ord.
Så vil jeg gjerne ha litt mer vin.
Vi holder Dem med selskap.
Inverness - derfra er det bare en kort reise til Craigh na Dun-steinene-
-og muligheten til å vende tilbake til min egen tid.
For reiser hjem. Måtte de bli uten problemer.
-Er De klar over... -Blir vi angrepet?
Nei.
De ødelegger vinen. Gå ut og rist av støvet.
Klart, vinen skal beskyttes.
Kjenner dere hverandre?
Damen så kjent ut,-
-men jeg tok feil.
Jeg følte det samme. Usedvanlig.
La meg presentere Mrs Claire Beauchamp fra Oxfordshire.
Kaptein Jonathan Randall.
-Kaptein. -En fornøyelse.
Jeg håper at jeg er presentabel.
Sjenk et glass til vår gode kaptein.
Forklar hvorfor De stormet inn.
Dougal MacKenzie, krigsherre for MacKenzieklanen drikker øl der nede.
-Han hit med Mrs Beauchamp. -Virkelig?
Ønsker De å minne meg på noe?
Skal en general forklare seg til en kaptein?
Jeg ville ikke fornærme Dem.
Men nå når De nevner det. En engelsk dame og en skotsk krigsherre...
Jeg får det ikke til å gå opp.
En fascinerende historie full av røveri og mord.
Trist at De gikk glipp av den.
Kaptein Randall kan eskortere Dem til Inverness.
De kan underholde ham med eventyrene Deres og få tiden til å fly.
"Mrs Beauchamp blant de ville."
Damen ville nok velge en mildere tittel.
Damen hevder at hun har blitt behandlet godt av sine skotske venner.
Jeg visste ikke at engelskmenn hadde skotske venner.
Menig McGreavy ville sikkert være enig... hvis han kunne.
Ikke ta opp det tragiske emnet.
De skremmer fru Beauchamp.
Jeg dåner ikke så lett. Vær vennlig og fortell, kaptein.
McGreavy kom bort fra patruljen sin.
Han ble funnet to dager senere bundet til et tre.
Armene i fanget.
Det høres mer ut som en spøk enn en straff.
Han holdt det avhogde hodet sitt.
En trist dag for menig McGreavy da han ble sendt til Skottland.
For oss alle.
Er det alt De har å si?
I går så vi to høylendere som var korsfestet.
-Engelske soldater sto bak. -Det var engelsk rettergang.
-En hard rettergang. -De var trolig forrædere.
De hadde en bokstav skåret inn på brystet, men det var nok ingen beviser.
Jeg kan forsikre Dem om at McGreavys straff ble utført uten rettsak.
Begge sider har utført handlinger de burde skamme seg over.
Det er sannelig en kvinnes synspunkt.
Det er derfor jeg aldri diskuterer politikk med en dame.
Jeg trodde at vi diskuterte moral, ikke politikk.
Jeg spør om damens moral er klarere enn politikken hennes.
Hva er det De antyder?
Hun har levd lenge blant villmennene.
Jeg lurer på om Dougal MacKenzie har delt mer enn brød med damen.
-De delte kanskje også seng. -Hvordan våger De? De er grov.
-De går over grensen. -Unnskyld hvis jeg tar feil.
Men hvorfor skulle hun ellers bli hos barbarene?
Overgripere som hensynsløst dreper englendere.
Skottene vil ha samme frihet som oss. Frihet som vi tar for gitt.
Vi er overgriperne. Det er deres land som vi besitter.
Det er kongens land.
Jeg må erkjenne at jeg finner synspunktene Deres forvirrende.
Jeg kan forsikre Dem om at jeg er loyal overfor kongen.
Tiden her har påvirket dømmekraften Deres.
Jeg tror at damen har bodd blant villmennene for lenge.
Hun bør tilbake til familiens skjød så raskt som mulig.
Hvis de tillater kan jeg dra til Inverness i dag.
Tre soldater er blitt beskutt utenfor byen.
Våger skottene å angripe en britisk leir?
De er ganske nylig ankommet, men bakhold skjer hver uke.
Jeg har lest rapportene.
-Skadde? -En død og to sårede. En alvorlig.
Vi har sendt bud etter kirurgen, men ingen vet hvor han er.
Jeg blir med. Jeg har medisinsk erfaring.
Alt vel, Claire? Jeg så det svinet Randall gå opp trappen.
-Mennene dine står vel ikke bak dette? -Nei.
De ville aldri gjøre det uten tillatelsen min. Tenk på Randall.
-Hæren vil ha en syndebukk. -De trenger beviser.
Det er best hvis du holder en lav profil. Jeg greier meg.
Til siden. Flytt benken.
Da tyskerne kapitulerte trodde jeg at jeg hadde utført min siste amputasjon.
Men jeg var vist dømt til å behandle flere lemlestede soldater.
-Armen må amputeres. -Jeg fikk slipt sverdet mitt i går.
Det får holde. Jeg behøver noe å binde om.
Ta dette. Kona mi sa at det ville bringe meg hell.
Hent kokende vann og rene tøystykker.
-Jeg er lege. Har De legelig erfaring? -Armen kan ikke reddes
-De besvimer vel ikke? -Jeg har sett værre.
Hold knærne og skuldrene hans.
-Gi han opium. -Jeg er lei for det.
Bit så hardt du kan.
Ligg stille.
Er de ferdig med å redde liv, sykepleier Beauchamp?
-Hvor er lord Thomas? -Jager rebeller, men han finner ingen.
Han kan nok ikke engang holde seg i salen.
Ikke snakk, kaptein. Jeg kan ikke barbere Dem hvis de ikke er stille.
Jeg er ikke blitt så bortskjemt siden jeg ble innkalt.
Forhåpentligvis ikke. Jeg er den eneste som får skjemme deg bort.
Jeg sier deg ikke i mot. Ikke når du holder et barberblad mot halsen min.
Den 200 år gamle barberhøvelen er fremdeles fantastisk.
Ikke bare den, men også den vakre hånden som holder den. Kom her.
-Skal du ikke ha den med? -Da mister jeg den kanskje bare.
Den har vært i familien lenge.
Jeg får greie meg med noen grove barberinger innen vi sees igjen.
Kan du passe på den for meg?
Og hvem skal passe på meg?
Det er min jobb.
Unnskyld kaptein. Jeg sverger på livet mitt at det var et uhell.
På livet ditt?
Sett deg. En soldat må ha en stødig hånd.
Ellers treffer han aldri målet sitt.
Du styrer nervene dine. Nervene dine styrer ikke deg.
Du har ikke noe skjegg.
Ta sakene mine til losjiet mitt og sørg for at vi ikke forstyrres.
Ja, kaptein.
-Jeg vil snakke med løytnant Foster. -Han red mot lord Thomas.
Da må en annen eskortere meg til Inverness.
Når tiden er der.
Lord Thomas sa at jeg skulle dra i dag.
-De bør ikke drikke generalens vin. -Lord Thomas er en drittsekk.
Han gikk med på at De skulle dra før han hørte Deres foruroligende meninger.
Selv lord Thomas må innse at de er tvilsomme.
Helt siden vårt første møte har jeg følt meg ille til mote.
Jeg forstår ikke hva De mener og vil ikke vite det.
Jeg kan berolige Dem.
Jeg vil unnskylde for den fryktelige dagen i skogen.
Hvem er du?
Jeg skammer meg over det.
Deres unnskyldning gleder meg.
Det er trist når kongens soldater oppfører seg så dårlig.
Jeg bruker ikke å være slik ovenfor kvinner.
Jeg vil gjerne vise mitt sanne jeg-
-og jeg håper at ærligheten min vil bli gjengjeldt.
Jeg vil være like ærlig som dem, kaptein.
Sitt ned.
Begynn med å fortelle hvem De er og hvorfor De er i Skottland.
-Jeg komme fra Oxfordshire... -Nei. Vi lovte å være ærlige.
Det er ingen Beauchamps der.
De er neppe en ekspert når familien deres kommer fra Sussex.
Hvordan vet de det?
Dialekten deres avslører det.
Mine undervisere og foreldre ville ikke bli glade for å høre det.
Man har gjort mye for at den skal forsvinne.
De ligner ikke en prostituert kvinne.
Jeg bør vel si takk.
Hva var pikenavnet Deres?
Jeg erkjenner at jeg uttalte meg forhastet vedrørende skottene.
Men det bør ikke regnes som forræderi eller hindre meg i å reise videre.
Jeg er allerede veldig forsinket.
Det hjelper ikke Deres sak med denne avvisende holdningen.
Dette er ingen sak.
Jeg bryr meg ikke om Dem, garnisonen og Mackenzieklanen.
Jeg vil fortsette reisen min og forstår ikke hvorfor De er i mot det.
Gjør du ikke?
Jeg skal opplyse dem og så forstår De det nok bedre.
Jeg fant Dem på landet bare iført underklær.
Da jeg prøvde å spørre deg ut ble jeg slått ned av en banditt-
-som jeg senere fant ut av tilhører noen skotske rebeller.
Rebeller som ledes av Deres følgesvenn, Dougal Mackenzie.
Det gjør Dem til enten en dum tøyte-
-eller en som samarbeider med kongens fiender.
-Er det ikke flere valgmuligheter? -Jeg foreslår at De forteller.
De tvinger meg til å si ting som en kvinne ikke bør si høyt.
Jeg hadde en kjærlighetsaffære.
Jeg møtte han i England. Han var infanterist.
Han svor at han var forelsket i meg.
Da han ble utstasjonert i Skottland fulgte jeg etter han.
Fortsett.
Jeg oppdaget at han var en utsvevende mann.
En uthaler og horebukk.
Han følte ikke kjærlighet for meg. Det var begjær.
Da jeg avviste han angrep han meg.
Jeg flyktet, kun kledd i serken min.
Jeg håper de er den gentlemannen som De hevder å være-
-og ikke spør mer.
Hva heter mannen?
Med all respekt, kaptein-
-så vil jeg ikke gå ned på mannens nivå.
Hvis jeg avslører navnet hans for Dem-
-risikerer jeg både karrieren og ryktet hans.
Jeg vil gjerne høre deres mening.
-Det ligner meg. -Det gleder meg.
Jeg vil kalle det "vakre løgner"
Vil de gjerne til Inverness?
Jeg vet at Dougal Mackenzie samler inn penger til jakobittene.
Men jeg trenger beviser for å anholde han
-De skal gi meg bevisene. -Jeg vet ikke hva...
Ikke lat som om de har levd sammen med Mackenzie i flere måneder-
-uten å vite at de støtter Jakob og hans enfoldige avkom Charles.
Mackenzie ville vært troskyldig hvis han diskuterte slikt foran meg.
Såfremt De ikke sympatiserer med saken hans.
-Det gjør jeg ikke. -Bevis det.
-Har de sett dem samle inn penger? -Nei.
Har de ikke hørt dem snakke om jakobittenes høyforræderi?
Hvor mange ganger skal jeg si det?
Jeg tror ikke på et ord som kommer ut av munnen Deres.
Er jeg arrestert?
Hvis ikke, så nekter jeg å uttale meg mer.
Jeg venter til Lord Thomas kommer tilbake, uansett hvor lang tid det tar.
Jeg overlater skjebnen min i hans hender.
De forlater ikke rommet før jeg er overbevist om at De er uskyldig.
Hvis De ikke samarbeider-
-anvender jeg mindre behagelige metoder.
Jeg har hørt om metodene. Vil De piske ryggen min?
-De ser på pisking som en sport. -Tvert i mot. Jeg tar det seriøst.
Det gleder Dem sikkert at ryktet Deres er kjent på slottet Leoch.
Jeg har hørt at De pisket en stakkars høylender hundre ganger. To ganger.
En stakkars høylender?
Han er etterlyst for tyveri og drap.
Jeg har hørt at han stjal en skive brød.
har Dougal Mackenzie fortalt det?
Han var der. Han så det.
Tyven var blitt pisket for fluktforsøk.
100 slag som utførtes av korporalen som var vant til pisken.
Tyven knekte ikke.
Han tok i mot straffen sin uten å gi lyd fra seg.
Et dårlig eksempel for både soldater og sivile.
Jeg kunne ikke la det skje.
Jeg besluttet at han behøvde ytterligere 100 slag.
Skynd deg.
Denne gangen holdt jeg selv pisken.
Jeg foretrekker å arbeide med et tomt lerret.
På den måten ser man hvor mye skade man påfører.
Du skjelver. Er du redd?
Jeg er redd for at jeg skal fryse i hjel før du har snakket ferdig.
Jeg skal nok knekke deg.
Har du noen gang sett en pisket mann, frue?
Det er ikke vakkert.
Og tanken om pisken på den piskede ryggen-
-fikk det til å vrenge seg i magen min og beina mine til å skjelve.
Jeg hadde tenkt å ta det rolig.
Det er hardt å dele ut 100 slag.
Enda en gang nektet gutten å gi lyd fra seg.
Jeg tenkte at om han håpte at jeg skulle føle med han.
Da forregnet han seg.
Jeg gjorde han vondt.
Jeg merket det.
Følelsen da pisken traff gikk opp langs armen-
-og nådde hjertet.
Men gutten ba ikke om nåde.
Se på meg.
Har du fått nok?
Det skjedde noe.
En av mennene mine besvimte som en kvinne.
Publikum begynte å le.
Stille!
Da bestemte jeg meg for å piske han inn til beinene.
Verden bestod kun av armen min og ryggen hans.
Pisken forente oss.
Latteren stoppet.
Først gispet de og så gråt de.
Tilskuerne så bort.
De var forferdet.
Blinde tåper.
De kunne bare se skrekken.
Jeg kunne se skjønnheten.
Jeg så sannheten.
Den gutten og jeg...
Vi skapte et mesterverk.
Et utsøkt, blodig mesterverk
Det var det vakreste jeg noen gang har sett.
Sannheten veier tyngre enn en løgn.
Jeg lovte å åpne meg for Dem og...
Det har jeg gjort.
Ja, det har De.
De mener at jeg er et monster og det er det mulig at jeg er.
At De ikke er likeglad med min mening gir meg håp for sjelen Deres.
En ting vet jeg.
Jeg er ikke den jeg en gang var.
Jeg kom til Skottland som soldat for å tjene kongen min og landet mitt.
I stedet...
...vokter jeg over et skittent og innskrenket folk-
-som er overtroiske og voldelige.
Mørket er vokst i meg.
Et hat til hele verden.
Jeg utfører gjerninger-
-rødjakkenes arbeid-
-inntil jeg ikke lenger gjenkjenner mannen jeg er blitt til.
De er ikke den første som forandres i kamp.
Det faktum at de erkjenner det er enda et håpefullt tegn.
På hva?
De sier at det er en anstendig mann inni Dem.
En mann som ved hva som er rett og galt.
Jeg tror at de delene av Dem fremdeles finnes.
Det ville vært fint hvis det var slik.
De kan ikke få Deres gjerninger til å forsvinne.
Men det er ikke for sent å få Deres menneskelighet tilbake.
De kan selv velge hva slags mann De vil være.
Tror De at jeg en dag kan se på meg selv uten å føle avsky?
Jeg tror at en mann med Deres innsikt og selverkjennelse-
-kan gjøre akkurat hva han selv vil.
Black Jack Randalls oppreisning.
De kan tjene en formue på å satse på at det ikke går.
Jeg kan begynne med å eskortere Dem til Inverness.
-Jeg har gjort Dem lykkelig. -Ja, det har De.
En merkelig følelse.
-Kanskje en begynnelse. -Jeg er enig.
Korporal Hawkins.
Mrs. Beauchamp og jeg trenger hjelp.
Kaptein Randall, De har min dypeste...
Jeg trives i mørket og det er der jeg hører hjemme.
Jeg vil ikke ha Deres sympati og De får ingen av meg.
På en eller annen måte skal jeg få frem sannheten.
Korporal.
Har De noensinne sparket en kvinne?
Det er befriende.
Kom her.
Spark henne.
Spark henne, sa jeg.
Spark henne!
Altså...
...de er så bløte.
Igjen.
Jeg har ikke tilkalt Dem.
Opp. Du er ferdig her.
Stans!
Jeg kom ikke for å sloss. Be dem gå før jeg mister besinnelsen.
De har ingen råderett over henne så lenge hun blir forhørt.
-Hun er MacKenzieklanens gjest. -Hun er en engelsk borger.
Hun ble ført hit for å bevise at hun ikke var min brors fange.
-Nå er hun under min beskyttelse. -Flere ting har dukket opp.
De skal ikke stille spørsmål på MacKenzies jord.
Med mindre De vil starte en krig her i dag.
Vi er ferdige. Før henne til Fort William i morgen før solnedgang.
Hvis ikke anklages De for å ha beskyttet en ettersøkt -
-og De vil bli tatt og straffet med døden.
Selv om De er en krigsherre.
-Slipp dem forbi. -Kom.
Jeg gleder meg til neste møte, Mrs Beauchamp.
Kroppen gjorde vondt og det siste jeg ønsket var å ri i hardt terreng.
Jeg trodde jeg skulle besvime før Dougal endelig stanset.
-Skal vi møte de andre her? -Nei, de er ved leiren.
-Det er vann her. -Hvor?
Her nede.
Det var en lang vei å gå for litt vann.
Det lukter dårlig, men det fukter halsen.
Er du spion for England eller Frankrike?
-Hvor mange ganger skal jeg svare? -Dette er siste gang.
Jeg er ikke en spion.
Jeg er Claire Beauchamp. Ingen andre.
Er det nok?
Hva sier du?
Ja, det er nok.
-Skulle du bruke den på meg? -Ville ikke likt det.
Du er vakker, men hadde du svart feil hadde jeg ikke hatt noe valg.
-Nå vet jeg at du snakker sant. -Hva var det som overbeviste deg?
St. Ninians kilde. Noen kaller den "Løgnernes kilde."
Det lukter som helvete. Hvis man drikker fra kilden og snakker usant -
-brenner du opp.
-En magisk kilde? -Du som er en healer tror vel på magi?
Kaptein Randall blir nok ikke så lett å overbevise.
Du trenger ikke å se ham igjen -
-hvis du gjør som jeg sier.
Skal du ikke følge meg til Fort William?
En engelsk offiser kan ikke tvinge en skotte hvis han ikke har beviser.
Og han kan ikke tvinge en mistenkt fra vår jord uten herremannens samtykke.
-Du har snakket med Ned Gowan. -Jeg tenkte at dette ville skje.
Jeg kan ikke nekte å overlate deg til Randall -
-hvis du ikke er engelsk lengre, men blir skotsk.
-Skotsk? -Du må gifte deg med en skotte.
Absolutt ikke. Det kan jeg ikke.
Vil du heller havne i et engelsk fengsel?
Skal jeg gifte meg med deg?
Tanken pirrer meg,-
men det er ikke meg som vil få æren.
Hvem da?
-Dougal ønsker at vi gifter oss. -Jeg vet det.
Er du med på det?
Du har pleiet mine sår mer enn én gang.
Jeg står i gjeld til deg.
Hva ville jeg vært for en venn hvis jeg overlot deg til Randall?
Men en ung mann som deg...
Er det ingen andre du er interessert i?
Om jeg er opptatt?
Nei, jeg har ikke noe å tilby en kone.
Jeg lever på soldatlønnen min og har en pris på hodet mitt.
Ingen far vil gi sin datter bort til en mann som kan bli hengt.
Har du tenkt på det?
Så for deg kan vi begynne hvetebrødsdagene i morgen?
Hvis det passer deg.
Sjenerer det deg ikke...
...at jeg ikke er jomfru?
Nei.
Hvis det ikke sjenerer deg at jeg er.
Fint at en av oss vet hvordan man gjør det.
Oversatt av Team NB-Sub