Oversatt av Team NB Sub. Takk til NG Serier, best på www.NXTGN.org
Folk forsvinner hele tiden.
Unge jenter rømmer hjemmefra.
Barn kommer vekk fra foreldrene sine og blir aldri sett igjen.
Husmødre tar husholdningspengene, og en taxi til jernbanestasjonen.
De fleste blir funnet til slutt.
Forsvinninger har som regel en forklaring.
Vanligvis.
Man husker de rareste ting.
Enkelte bilder og følelser som man husker opp gjennom årene.
Slik som det øyeblikket jeg forstod at jeg aldri har eid en vase.
At jeg aldri har bodd på et sted så lenge at jeg kunne ha en slik ting.
Og hvordan i det øyeblikket ville jeg ikke ha annet i verden-
-enn min egen vase.
Det var en tirsdags ettermiddag.
Seks måneder etter at krigen sluttet.
Herregud...
Hold han nå! Hører du meg?
Jesus!
Her, raskt!
Lege...
Jeg må lukke lårarterien før han forblør.
Det går bra Jackie. Du kommer hjem vennen.
-Jesus. -Flytt deg.
Vi har han nå søster.
Skalpell.
Claire! Har du hørt det? Det er slutt!
Det er endelig over!
En ting husker jeg: Europas Befrielsesdag.
Slutten på den blodigste og grusomste krigen i menneskenes historie-
-står svakere for hver dag som går.
Men jeg kan fremdeles huske hver detalj fra den dagen-
-da jeg så det livet jeg ønsket, stå i det vinduet.
Jeg tenker: "Hva om jeg hadde kjøpt den og laget et hjem til dem?"
"Ville det ha endret tingene?"
"Ville jeg vært lykkelig? Hvem vet"
Men jeg vet dette:
Til og med nå, etter all den smerten, døden og hjertesorgen som fulgte-
-ville jeg ha gjort det samme valget.
Oversatt av Team NB Sub.
Vi var i Skottland på vår andre bryllupsreise.
Det var ihvertfall det Frank kalte det.
En måte å feire at krigen var slutt og at våre liv kunne begynne på nytt.
Men det var mer enn det.
Jeg tror vi begge følte at en ferie ville være et bekvemt skalkeskjul-
-for virkelig å lære hverandre-
-å kjenne igjen etter fem år borte fra hverandre.
-Hva tror du dette er? -Hva?
Det er blod.
Er du sikker?
Jeg tror jeg burde vite hvordan blod ser ut nå.
Det er det samme på neste hus.
Det er to til der borte.
Vi er omgitt av hus som er merket med blod.
Kanskje har Farao forbudt Moses og Dødsengelen-
-å reise i Inverness gater i kveld og bare skåne dem med saueblod på dørene.
Vel, du kan være nærmere enn du tror.
Kan gjerne være et slags ofringsrituale, men jeg mistenker hedensk fremfor hebraisk.
Jeg trodde ikke at Inverness var et arnested for moderne hedendom.
Det er ingen steder på jorden hvor magi og overtro-
-er så mikset inn i dagliglivet som på de skotske øyene.
Skal vi?
Led an.
Blodet er fra en svart unghane.
Det er en gammel skikk på denne årstiden å ofre for å ære helgenen, Odhran.
Odhran.
Han ble en helgen i... det 8. århundre?
Du kjenner din historie.
Jeg er redd for at mannen min er historiker, Mrs Baird.
Han kunne fortelle i timesvis-
-hvis du oppmunterer han. -Neppe.
Folklore fra høylandet er langtfra min spesialitet, men jeg tenker:
Er det ikke et gammelt ordspråk om helgenen Odhran?
"Jorden strøk over Odhrans øyne."
Han ble frivillig levende begravd.
Sjarmerende.
Er du en professor, Mr. Randall?
Jeg blir det snart.
Han har sagt ja til en jobb på Oxford som starter om to uker.
Så det er den siste ferien innen arbeidsdagen begynner igjen?
Så har dere valgt den rette tiden å være her. I kveld er det Samhain.
Er det gælisk for "Halloween"?
Halloween stammer fra Samhain.
Kirken tok ofte hedenske helligdager og døpte dem om til egne formål.
Samhain ble til Halloween, Yule ble til jul og så videre.
Dere er begge velkommen til festivalen.
Husk: Spøkelser slippes fri på festdager.
De går rundt, frie til å gjøre godt eller vondt, som de vil.
Ja, hva ville Halloween, Samhain vært uten en god spøkelseshistorie.
Og de har vi sikkert. La meg vise dere til rommene deres.
Før krigen var vi uadskillelige.
Men i de neste fem årene så vi bare hverandre i ti dager.
Det har sin sjarme.
Det står et militærtelt og en feltseng i mudderet.
Ja.
Da krigen sluttet trodde vi begge at tingene ville bli slik det var tidligere.
Men det gjorde de ikke.
Du godeste.
-Det var dèt privatlivet. -Tror du at lyden kan høres?
Man kan si at Mrs. Baird vil bli holdt ajour-
-med eventuelle forsøk på å starte en familie.
Lazybones!
Det blir ikke flere grener i stamtreet ditt hvis du ikke viser mer effektivitet.
Virkelig?
Hva gjør du?
Kom nå.
Mrs. Randall, hva skal jeg gjøre med deg?
Akkurat.
Du ødelegger sengen.
En av de tingene jeg prøvde å huske mens jeg lå i sengen min-
-var min manns latter.
Den kunne jeg ikke trylle frem.
Jeg kunne ikke høre den, selv om jeg hadde hørt den mange ganger før.
De rareste ting.
Jeg kjenner det.
-Jeg brukte... å tegne denne. -Hånden min?
Rent faktisk linjene.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg hadde et klart minne om dette... mønsteret.
Jeg lagde kruseduller overalt.
Jeg fikk engang kjeft av en general for å gjøre det på en rapport.
Claire?
Glad?
Ja.
Franks lidenskap for historie var enda en grunn til å velge høylandet.
Kan du se de klippene?
Det er Cocknammon Rock.
I det 17 og 18 århundret kunne man ofte se britiske patruljer der oppe...
-på utkikk etter skotske opprørere og røvere.
Man kan se hvordan det er utsyn i alle retninger.
Det var det perfekte sted til et bakholdsangrep.
Det interesserte meg ikke.
Jeg ble oppdratt av onkelen min etter at foreldrene mine døde.
Onkel Lamb var arkeolog,-
-så jeg tilbrakte mine unge år streifende rundt i støvete ruiner-
-og forskjellige utgravninger i verden.
Jeg hadde lært å grave latriner, koke vann og mange andre ting-
-en fin ung kvinner ikke burde gjøre.
-Onkel. -Ja. Hvor gjennomtenkt.
Franks nye lidenskap var slektsforskning.
Hans egen slekt, selvfølgelig.
Min var botanikk. Jeg utviklet en stor interesse-
-i bruken av planter og urter til medisinske formål.
Så ut fra det jeg kan forstå, så var slottet Leoch barndomshjem-
-for godseierne fra Mackenzie-klanen til halveis gjennom det 19 århundre.
Prøv å se.
Ved å begrave seg i fortiden fikk Frank en sjanse til å unnslippe nåtiden.
Mens jeg var i hæren, tjente Frank i London for etterretningstjenesten,-
-hvor han overvåket spioner og utførte hemmelige oppdrag.
Jeg tror at dette var kjøkkenet.
-Virkelig? -Ja.
Det er nok et hjerte.
Rart.
Jeg har ingen bevis for at forfaren min besøkte dette slottet-
-men det var innenfor hans område-
-så han kan ha gått i nettopp disse gangene.
Han sendte dusinvis av menn ut på hemmelige oppdrag.
De fleste kom aldri tilbake.
Han snakket sjelden om det, men jeg visste at det pinte han.
Den sitter fast.
Kom nå.
Tre, to, en.
Hva tror du at den ble brukt til?
Ut fra mangelen på lys og ventilasjon-
-så tipper jeg: Slottseneboerens oppholdssted?
Kanskje et troll eller to.
Jeg tror ikke at troll danner par.
De er ensomme vesener.
Synd for dem.
Alt dette... Og ingen å dele det med.
Du blir skitten.
Du kan gi meg et bad.
Jamen, Mrs. Randall, du har visst glemt undertøyet ditt hjemme.
Ja.
Jeg fant henne.
-La oss se. -"Han"?
-Er det Walter? -Nei, Jonathan Wolverton Randall.
Kaptein ved dragonene i den engelske hæren-
-og din direkte forfar. -Akkurat.
Også kjent som Black Jack. Et ganske flott kjælenavn-
-som han sikkert fikk da han var utstasjonert her i 1740-årene.
Pastoren har funnet en del hærpapirer som nevner kapteinen ved navn.
-Spennende. -Ja.
Ditt detektivarbeid gjennom de siste ukene har betalt seg.
Jeg var begynt å tvile.
Black Jack styrte garnisonen ved Fort William i ca fire år.
Han har brukt en del tid på å hjemsøke den skotske befolkningen for Kronen.
Han var neppe den eneste.
Engelskmennene var veldig upopulære i høylandet i det 18. århundre.
Langt inn i det 20.
Jeg hørte tydelig at bartenderen på puben kalte oss "Sassenachs".
Jeg håper dere ikke følte dere fornærmet.
Det betyr tross alt "englender".
Eller værre, "utlending".
Jeg har skaffet litt forfriskninger, mine herrer.
Det mangler to kopper, for jeg tenkte-
-at Mrs. Randall gjerne ville gjøre meg med selskap på kjøkkenet.
Ja, selvfølgelig. Takk.
Sees senere.
Det er lenge siden jeg har fått en god kopp Oolong.
Jeg kunne ikke få tak i det under krigen.
Det er best når man leser det. Jeg hadde det ikke bra med Earl Grey.
Bladene falt fra hverandre før man rakk å spå noe.
Så du leser i teblader?
Som min bestemor lærte meg det. Og hennes bestemor før det.
Drikk opp koppen din og la oss se.
Nå... Møter jeg en flott fremmed som tar meg med på en sjøreise?
Kanskje, kanskje ikke.
Det hele er litt motsigende.
Der er et buet blad, det betyr å reise,-
-men det krysses av et ødelagt et, som betyr at du skal bli her.
Og det er fremmede, mange.
En av dem er mannen din hvis jeg leser rett.
Vis meg hånden din, kjære.
Pussig.
De fleste hender har lignende mønstre.
Men dette mønsteret har jeg aldri sett før.
Den store tommelen betyr at du er viljesterk-
-og at du er sta.
Dette er venusfjellet ditt.
Hos en mann betyr det at han er homofil, men det er litt annerledes hos kvinner.
For å si det på en pen måte: Mannen din begjærer deg.
Livslinjen din er brutt i flere stykker.
Ekteskapslinjen er delt noe som betyr to ekteskap.
Men... De fleste delte linjene er ødelagte.
Din er...
Todelt.
Jeg tror at forfaren din hadde en beskytter.
En betydningsfull mann som kunne beskytte han mot kritikk fra sjefene hans.
Det må ha vært en høyt på strå for å kunne utøve den slags innflytelse.
Hertugen av Sandringham.
Vent litt... Var ikke Sandringham selv mistenkt for å være en Jacobitt?
Jeg tror du har rett.
Hertugen døde under rare omstendigheter, rett før slaget ved...
Slutt nå. Gå bort før du lager skader.
Det går da fremover nå.
Det var bra, men jeg får heller dra nå.
Allerede?
Ja... Jeg trenger et bad.
Jeg håper du vil være med på Samhain i morgen kveld.
Hedningefestivalen?
Pastor Wakefield, du overrasker meg.
Jeg elsker spøkelseshistorier som alle andre.
Gi deg god tid, skatt. Vær hjemme innen stormen kommer.
Det skal jeg nok.
Jeg har aldri vært særlig overtroisk, og jeg er bare vanlig katolikk.
Men jeg kunne ikke glemme Mrs. Grahams ord, som kanskje var sanne.
Krigen hadde lært meg å elske nået fordi morgendagen kanskje ikke fantes.
Men jeg visste ikke at morgendagen ville vise seg å være mindre viktig-
-enn gårsdagen.
Jesus H. Roosevelt Kristus.
Unnskyld meg, kan jeg hjelpe deg?
Frank! Jeg håpet at jeg skulle få tent alle lysene innen du kom tilbake.
Skatt, hva er galt?
Frank.
Du ser ut som en som har sett et spøkelse.
Det har jeg kanskje også.
Da han gikk forbi meg var han så nært at jeg burde ha merket det...
Det gjorde jeg ikke, og da jeg snudde meg rundt var han borte.
Han forsvant bare. Det gav meg gåsehud.
Hadde dere mange skotter i avdelingen din under krigen?
Ja, det var en del.
Det var en bestemt.
Han var fløytespiller i tredje Seaforths.
Han hatet kanyler.
Hva er det egentlig du spør meg om, Frank?
Da jeg så den gutten stirre på deg-
-regnet jeg med at han var en tidligere pasient.
En som kanskje leter etter deg nå.
For å se deg igjen.
For å se deg igjen...
Det ville ikke være så rart.
Kanskje du hadde søkt litt trøst...
Spør du meg-
-om jeg har vært utro?
Claire.
Ser du slik på meg?
Nei, kjære.
Om du hadde, så gjør det ikke noe.
Jeg elsker deg, og det kan du ikke endre på.
Tilgi meg.
Selvfølgelig.
Sex var veien tilbake til hverandre.
Det stedet vi alltid møttes.
Uansett hvilke hindringer som måtte komme-
-kunne vi løse det i senga.
Så lenge vi kunne det ville nok det hele løse seg.
Det minner meg om... Jeg setter på alarmen.
Nei.
Vi setter ikke på alarmen på denne reisen.
-Jeg vil gjerne se heksene. -Behøver jeg å spørre?
Det finnes åpenbart en ring bestående av stein utenfor byen-
-hvor en lokal gruppe utfører ritualer.
De er ikke ordentlige hekser. De skal forestille druider.
Det finnes neppe hekser som tilber Djevelen.
Det er en skam. Det er ikke noe jeg heller vil.
Du lyver.
Hvor skal vi se denne attraksjonen?
Et sted kalt Craigh Na Dun.
Ifølge lokal folklore ble steinene brakt hit fra Afrika-
-av en rase av keltiske kjemper.
Jeg var ikke klar over at kelterne gikk lange turer til Afrika.
Bare de store av dem.
-Er det Inverness? -Ja, det må det være.
Det kommer noen.
Er det Mrs. Graham?
Det tror jeg det er. Pastorens husholderske er en heks.
Ikke en heks, men en druide.
De ville se latterlige ut og det gjorde de kanskje også.
Slik de gikk i sirkler på toppen av en bakke,
Men nakkehårene mine reiste seg ved synet.
Og en liten stemme i meg advarte meg:
Jeg burde ikke være her.
Jeg var en uvelkommen tilskuer til noe eldgammelt og maktfullt.
Vent på meg!
Jeg sitter fast i noe. Jeg kommer.
Claire, det kommer noen.
Stille.
La oss gå.
-Hva har du der? -Jeg lette etter den planten.
Jeg tror det er en forglemmeiei, men jeg er ikke sikker.
Dra tilbake og hent den da?
Jeg overveide det. Vil du bli med meg?
Kjære, jeg vil gjerne, men jeg har en avtale med pastoren.
Han fant en kasse med ting i kveld. Kvitteringer fra Black Jacks hushovmester.
Det høres veldig spennende ut.
Du ler av meg.
Aldri.
-Skal vi møtes til middag senere? -Ja.
-Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg også.
Kom.
En gang da jeg reiste om natten-
-sovnet jeg i passasjersetet til en bil som kjørte.
Dysset ned av støy og bevegelse inn i en illusjon av fredfylt vektløshet.
Sjåføren kjørte for raskt over en bro-
-og jeg våknet og så verden snurre rundt utenfor-
-og merket en kvalmende følelse av å falle med høy fart.
Nærmere kan jeg ikke beskrive opplevelsen min.
Men det er langt fra utfyllende.
Hva?
Når man konfronteres med det umulige vil sinnet lete etter det logiske.
Kanskje var det et filmsett som var i ferd med å ta opp et kostymedrama.
Men det var ingen logisk grunn til at skuespillerne brukte ordentlig ammunisjon.
Frank? Hva i alle dager gjør du?
Du er ikke Frank.
Nei, frue, det er jeg ikke.
Hvam faen er du?
Jeg er Jonathan Randall, adelsmann. Kommandør av de åtte dragoner.
Til tjeneste.
-Hvem er du? -Mannen min venter på meg.
Han kommer snart og leter etter meg.
Mannen din. Hva er navnet hans?
-Frank. -Frank hva?
Frank Beauchamp. Han er lærer.
Det er en fornøyelse å møte deg, fru Frank Beauchamp, en lærers hustru.
Du må tro at jeg er dum.
Jeg råder deg til å fortelle meg hvem du er og hva du gjør her.
Tålmodigheten min er ikke lang.
Fjern deg fra meg, ditt svin.
Sagt av en dame.
Men en hores tungemål. Jeg velger horen.
-Druide! -Hva?
Hvem er du? Hvor er vi på vei?
Jeg håpet at det var en drøm, men jeg visste at det ikke var det.
Om ikke annet så luktet min daværende redningsmann så fælt-
-at det ikke kunne være en drøm som jeg ved et rrylleslag kunne våkne fra.
La oss se på deg, tøs.
-Jeg antar at du kan se meg nå. -Hva er navnet ditt?
Jeg besluttet å holde meg til å bruke pikenavnet mitt.
Hvis intensjonen deres var løsepenger ville jeg ikke lede dem tilbake til Frank.
Claire. Claire Beauchamp.
Det er rett... Hva tror dere...
-Var det en du fant? -Ja.
Hun kranglet med en kommandør av dragonene som vi kjenner til.
Spørsmålet syntes å være om damen var hore eller ikke.
Og hvordan stilte Madame seg i den diskusjonen?
Det er jeg ikke.
Vi kan la det komme an på en prøve.
Jeg er ikke tilhenger av voldtekt.
Og vi rekker det uansett ikke.
Dougal, jeg vet ikke hva eller hvem hun er-
-men jeg vedder på at hun ikke er en hore.
Vi finner ut av det senere.
Vi må tilbakelegge et godt stykke i kveld, men vi må gjøre noe med Jamie først.
Flukt var min høyeste prioritet. Men jeg ante ikke hvor jeg var.
Og det virket tåpelig å prøve å finne veien tilbake til Inverness.
Skulderen din er gått av ledd, venn. Du kan ikke ri slik.
Det gjør vondt bare å sitte så jeg kan ikke styre en hest.
-Jeg vil ikke etterlate han. -Det er bare en ting å gjøre.
-Jeg må sette skulderen hans på plass. -Flott.
Nå burde jeg bare holde en lav profil, å holde kjæft-
-og vente på Franks patruljer, som sikkert allerede var sendt ut.
-Drikk, gutt. -Takk.
Hold han fast.
Nei! Flytt dere.
Dere brekker armen hans på den måten.
Armleddet må passe inn i skulderen før den går på plass.
Hold han fast.
Det verste kommer nå.
Det gjør ikke vondt lengre?
Den vil være øm en ukes tid. Du bør ha en fatle.
Skaff meg et stykke tøy eller et belte.
Skaff meg, sa hun. Hørte dere det?
Gi henne beltet ditt.
-Dette har du visst prøvd før. -Jeg er sykepleier.
Se opp, jeg sa ikke amme.
Han må ikke bevege armen i minst to-tre dager.
Og når du kan bruke den så må du bevege den forsiktig.
Gjør det vondt, så hold den i ro.
Og legg varme omslag på den hver dag.
Nå, hvordan føles det?
Bedre, takk.
-Kan du ri nå? -Ja.
Flott. Da drar vi.
Hvor er byen? Man burde kunne se den herfra.
Inverness? Du ser rett på den.
Det var ingen elektriske lys så langt øyet rakk-
-og hjernen min prøvde fremdeles å forklare alt.
Men jeg visste innerst inne at jeg ikke befant meg i det 20. århundret lengre.
Opp på hesten.
Hold deg nært oss.
Hvis du prøver på noe så skjærer jeg over halsen din.
Er det forstått?
Rekk meg foten din. Kom.
Forsiktig. Hva prøver du på?
Å dekke deg med teppet mitt.
Du skjelver av kulde.
Takk, men det går.
Du skjelver jo slik at tennene mine også skjelver.
Teppet kan holde oss begge varme, men jeg kan ikke med bare en arm.
Kan du nå?
Du vil neppe fryse til is før soloppgang.
Soloppgang?
Skal vi ri hele natten?
Hele natten. Og neste natt også tror jeg.
Men det er en god årstid å ri på.
Druide?
Kan du se de klippene?
Dette stedet kjenner jeg.
-Har du ridd her før? -Ja.
I det 17. og 18. århundret kunne man ofte se britiske patruljer der oppe...
Jeg gjenkjenner den klippen.
Ser du klippen som ligner på en hanefjær? Den har et navn.
Cocknammon Rock.
Engelskmennene bruker den til bakholdsangrep.
Kanskje ligger de i bakhold nå.
Det er perfekt for bakhold, ja.
Dougal?
Nå forteller du meg hvordan du kan vite at det venter et bakhold der oppe.
Jeg har hørt at rødfrakkene liker å bruke det...
Hvor har du hørt det?
I landsbyen.
Gjem deg!
Har du gått deg vill?
Jeg håper ikke at det er noe galt med skulderen din igjen.
Du er såret.
Det er ikke mitt eget blod. Alt sammen.
Dougal og de andre venter lenger opp i elven.
La oss komme dit opp.
-Jeg blir ikke med deg. -Jo, det blir du!
Skjærer du over halsen min hvis jeg ikke gjør det?
Hvorfor ikke?
Men du ser ikke særlig tung ut-
-og går du ikke av egen fri vilje, slenger jeg deg over skulderen.
Skal jeg gjøre det?
Nei.
I så fall betyr det at du tar meg med.
Smertene ba du om selv. Alt i skulderen din er sikkert revet opp.
Jeg hadde ikke noe valg.
Hvis jeg ikke hadde brukt den, så hadde jeg heller ikke bruk for livet.
Jeg kan ordne en rødjakke med en hånd, kanskje til og med to.
Men ikke tre.
Dessuten kan du ordne den når vi er fremme.
Du drømmer vist.
Du får ha takk, ludder-
-for praten om banditter i bakhold så vi kunne få det litt gøy med dem.
Ta deg en ordentlig dram.
Det fyller ikke magen. men det fyller savnet etter mat.
Stopp!
Hjelp! Han faller av hesten.
Hjelp meg med å få han opp.
Skuddsår. Hvorfor sa han ikke noe?
Utgangssåret er rent. Kulen er gått rett gjennom muskelen.
Det er neppe alvorlig, men han har mistet mye blod.
Det må desinfiseres innen jeg kan forbinde det ordentlig.
Desinfisere?
Ja, det må renses for å beskyttes mot bakterier.
Bakterier?
Bare skaff meg noe jod.
Thimerosal?
Alkohol?
Ja...
Værsegod.
Velkommen tilbake.
Jeg har det bra!
Du har det ikke bra. Så du hvor mye det blødde?
Du er heldig, du er ikke død.
Kjemper, slåss og kaster deg selv av hesten.
Jeg må ha litt steril bandasje og noen rene kluter.
Jesus H. Roosevelt Kristus.
Hold deg rolig.
Rolig.
Fint. Løft han opp.
Kom igjen, ditt forbannede svin.
Jeg har aldri hørt en kvinne banne slik i hele mitt liv.
Mannen din burde gitt deg litt pryl, kvinne.
Sankt Paul sier: "La en kvinne være stille"
Pass deg selv, og det samme kan Sankt Paul.
Hvis du spenner så mye som en muskel mens jeg binder bandasjen,-
-så kveler jeg deg.
Truer du meg? Etter at jeg lot deg drikke hos meg.
Vi har 25 km igjen enda. Fem timer, om ikke syv.
Vi blir lenge nok til at du kan stoppe blødningen, men heller ikke lengre.
Han behøver hvile.
Hørte du meg?
Randall.
Han offiseren... du møtte.
Han gir ikke så lett opp.
Han er kommandør for rødfrakkene i dette området.
Han har sendt ut patruljer i alle retninger nå.
Jeg kan ikke bli her så lenge.
Kjenner du Randall? Er det Black Jack Randall?
Ja.
Jeg vil ikke risikere at du eller noen annen blir tatt til fange av den mannen.
Hvis jeg ikke blir klar til å ri videre,-
-så etterlat meg her med en pistol så jeg kan avgjøre min egen skjebne.
Du skulle ha sagt ifra om at du var blitt skutt før du falt av hesten.
Da gjorde det ikke vondt.
Gjør det vondt nå?
Ja.
Bra.
Nå kan jeg ikke gjøre mer. Resten er opp til deg.
Takk skal du ha, Sassenach.
Hjertelig takk.
OK... Opp på hesten din, soldat.
Borgen Leoch.
Jeg var her med Frank for to dager siden.
Eller var det i fremtiden?
Hvordan kunne jeg huske noe som enda ikke har skjedd?
Inntil nå er jeg blitt truet, overfalt, kidnappet og nesten voldtatt.
Og på en eller annen måte visste jeg at reisen min bare akkurat hadde begynt.
Oversatt av Team NB Sub. Takk til NG Serier, best på www.NXTGN.org