Отвори си очите.
Оттук ли идва нашата магия?
Аха.
В тази свещ е чудото, дадено на нашето семейство.
Как сме получили чудо?
Много отдавна...
...когато трите ми бебета току-що се бяха родили...
...с твоя абуело Педро бяхме принудени да бягаме от дома си.
И въпреки че мнозина се присъединиха към нас
с надеждата да намерят нов дом...
...не можахме да избягаме от опасностите...
...и изгубихме твоя абуело.
Но в най-мрачния миг...
...ни беше дадено чудо.
Свещта стана вълшебен пламък, които никога не угасва.
Благослови ни с убежище, в което да живеем.
Място на чудеса.
Енканто.
Чудото се разрасна.
И нашата къща...
...самата ни касита
оживя, за да ни подслони.
Когато децата ми пораснаха,
чудото благослови всяко с вълшебна Дарба, която да ни помага.
А когато техните деца пораснаха,
те също получиха магия.
Точно така!
Заедно Дарбите на нашето семейство
превърнаха новия ни дом в рай.
Тази вечер тази свещ ще ти даде твоята Дарба, ми вида.
Укрепи нашата общност, укрепи нашия дом.
Нека семейството ти се гордее с теб.
Семейството ми да се гордее с мен.
Да, да, касита, отиваме!
Каква ли ще е моята Дарба?
Ти си чудо, Мирабел Мадригал.
Каквато и Дарба да те очаква...
...ще бъде специална като теб.
Накарай семейството си да се гордее с теб.
Добро утро, абуело!
Хей! Кога е времето за вълшебната Дарба?
Церемонията на братовчед ми е тази вечер.
Каква е неговата Дарба?
Ще разберем!
Каква е твоята Дарба?
Кой пита?
Ние!
Не мога да говоря само за себе си. Аз съм от невероятните Мадригалови.
Кои са невероятните Мадригалови?
Няма да ме оставите на мира, нали?
Касита, помогни ми.
Чекмеджета!
Подовете!
Врати!
Хайде!
Това е нашият дом, тук е всяко поколение.
Изпълнен е с музика, със свой ритъм собствен.
Това е моето семейство. Съвършеното съзвездие.
Толкова много звезди и всеки може да блести.
Еха!
Но да сме наясно, тук начело е моята абуела.
Еха! Тя ни доведе тук преди толкова много години.
Еха! И всяка година семейните ни благословии растат.
Просто има много неща, които трябва да знаете, затова
добре дошли в семейство Мадригал.
Домът на семейство Мадригал.
Отиваме там,
където всички хора са фантастични и вълшебни.
Аз съм част от семейство Мадригал.
-О, боже! Ето ги! -Какви са Дарбите?
-Не мога да си спомня всички Дарби! -Но не знам кой кой е.
Добре, добре, успокойте се!
-Физически е невъзможно! -Разкажи ни всичко!
-Какви са силите ти? -Просто ни кажи какво могат всички!
Затова кафето е за големите.
Настроението на тиа Пепа влияе върху времето.
Когато е нещастна, температурите се побъркват.
Моят тио Бруно...
Не говорим за Бруно!
Казват, че видял бъдещето. Един ден изчезна.
А това е майка ми Хулиета, ето какво може тя.
Истината е, че може да те излекува с едно ястие.
Рецептите й са истински лекове.
Ако сте впечатлени, представете си как се чувствам аз!
Мамо!
Добре дошли в семейство Мадригал.
Домът на семейство Мадригал.
Хей, пазете се!
Знам, че звучи фантастично и вълшебно,
но аз съм част от семейство Мадригал.
-Двама мъже се влюбили в семейството. -В семейство Мадригал!
-И сега са част от семейството. -Семейство Мадригал!
Тио Феликс се ожени за Пепа. А баща ми се ожени за Хулиета.
-Така абуела стана баба Мадригал. -Абуела Мадригал!
Хайде, да вървим!
Кълнем се винаги да помагаме на хората около нас
и да заслужим чудото, което някак си ни намери.
Градът се разраства, светът продължава да се върти,
но с работа и отдаденост чудото ще продължи да грее,
всяко ново поколение трябва да пазим чудото живо.
Чакай, коя е сестрата и кой е братовчедът?
Има толкова много хора!
Как помниш всички?
Добре, добре.
Толкова много деца в нашата къща, нека увеличим звука.
Знаете ли защо? Мисля, че е време за събиране на внуците!
Събиране на внуците!
Братовчедката Долорес може да чуе и муха да бръмне.
Камило променя формата си. Антонио ще получи Дарбата си днес.
-Каките ми Изабела и Луиза. -Изабела и Луиза.
Едната силна, другата грациозна. Съвършена във всяко отношение.
-Изабела. -Посажда цвете и градът полудява.
Изабела.
Тя е съвършеното дете.
Луиза, Луиза.
А Луиза е супер силна.
Красотата и мускулите са идеална комбинация.
-Хайде да се приготвим! -Идвам, абуела!
Такъв е животът в семейство Мадригал.
Сега познавате семейство Мадригал.
Където всички хора са фантастични и вълшебни.
Това сме ние в семейство Мадригал. Адиос.
Но каква е твоята Дарба?
Е, трябва да тръгвам. Животът на един Мадригал.
Но сега всички познавате семейство Мадригал.
Не смятах да говоря за своя живот.
Исках само да разкажа за семейство Мадригал. Хайде.
-Ами Мирабел? -Започва с абуела.
После Тиа Пепа. Тя управлява времето.
Ами Мирабел?
Майка ми Хулиета може да те излекува само с една "арепа".
-Ами Мирабел? -Баща ми Аугустин
все се забърква в нещо, но има добри намерения.
Ами Мирабел?
Питахте какво могат всички, имам сестри, братовчеди и...
Мирабел!
Моят примо Камило няма да спре, докато не ви накара да се усмихнете.
Братовчедка ми Долорес може да чуе целият този хор от километри.
Вижте, това е г-н Мариано.
Можеш да се ожениш за сестра ми.
Между нас казано, тя си е примадона.
Много се разприказвах. Благодаря, но наистина трябва да вървя.
-Семейството ми е невероятно. -Мирабел.
-А аз съм от тях. -Мирабел.
Е...
Мирабел!
Какво правиш?
Те просто питаха за семейството и...
Тъкмо щеше да ни каже за нейната супер страхотна Дарба!
О, Мирабел не получи Дарба.
Не си получила Дарба?
Мирабел! Доставка!
Нося ти нещо специално, тъй като си единственото дете Мадригал без Дарба.
Наричам го "неспециален специалитет", тъй като нямаш Дарба.
Благодаря.
И пожелай успех на Антонио.
Последната церемония за Дарбата беше разочароваща.
Последната беше твоята, когато не се получиха нещата.
На твое място щях да съм много тъжна.
Е, приятелче, аз не съм.
Защото истината е, че с Дарба или без,
аз съм също толкова специална като останалите от семейството ми.
Кой иска още розово?
Добре, къде да разтоваря каруцата?
Може би Дарбата ти е да си в отрицание.
Направих дъга!
Махни столовете от пътя ни.
Съжалявам. Извинете.
Долорес, чуваш ли дали някой ще закъснее?
Вдигни го по-високо. По-високо.
-Хей, добра работа. -Да, да.
Камило, трябва ни още един Хосе!
Хосе!
Луиза, пианото отива горе!
Заемам се! Внимателно, сестричке!
Вечерта на бебчето ми трябва да е съвършена, а тя не е.
А ще дойдат хора.
Пък нищо не е готово.
Цветята!
Някой каза ли "цветя"?
Изабела!
Нашият ангел, нашият ангел!
Моля ви, не ръкопляскайте.
-Благодаря ти. -О, това е нищо.
Малък сестрински съвет.
Ако не се стараеше толкова, нямаше да се пречкаш.
Всъщност, Иза, това се нарича помощ.
И не аз се пречкам, а ти.
Извинявай.
Ми вида, добре ли си? Не трябва да прекаляваш.
Знам, мамо.
Просто искам да свърша своята част, както останалите от семейството.
Тя е права, амор.
Първата церемония за Дарбата след твоята. Много емоции.
-Ужилено от пчела! -Преживял съм го.
Когато с чичо ти Тио Феликс се оженихме за жени от семейството,
аутсайдери, които нямат Дарба и никога няма да имат,
заобиколен от изключителни хора, беше лесно да се почувстваме...
...неизключителни.
Добре, папи.
-Само казвам, че разбирам. -Яж.
Ми амор, ако искаш да поговорим...
Трябва да подредя нещата. Къщата няма да се украси сама.
Извинявай, можеш. Изглеждаш страхотно.
-Корасон, не забравяй! -Да, не забравяй!
-Нямаш какво да доказваш! -Нищо за доказване!
Луиза
Изабела
Абуела
-Можете да се настаните тук. -Почистете си стаите!
Не ме интересува колко са големи.
Някой да е виждал моето типле?
Един час!
Не, не, не!
Може би трябва да оставиш украсяването на някой друг?
Не, всъщност ги направих като изненада за теб.
Мирабел, знам, че искаш да помогнеш.
Но тази вечер трябва да мине съвършено.
Целият град разчита на нашето семейство, на нашите Дарби.
Така че най-добрият начин някои от нас да помогнат, е да се отдръпнем.
Нека останалата част от семейството прави това, което може най-добре.
Става ли?
Аха.
-Пепа! Имаш облак! -Знам, мамо.
Но сега не мога да намеря Антонио. Какво искаш от мен?
Мамо, дръж се добре с Мирабел.
Знаеш, че тази вечер ще й е тежко.
Ако този път церемонията за Дарбата не мине добре,
тази вечер ще бъде тежка за всички ни.
Антонио!
Всички те търсят.
Този подарък ще се самоунищожи, ако не го вземеш
след три,
две,
едно...
Притесняваш ли се?
Няма за какво да се притесняваш.
Ще си получиш Дарбата. и ще отвориш онази врата.
И ще е най-страхотното.
Убедена съм.
Ами ако не се получи?
Е, при този невъзможен сценарий
ще останеш тук, в детската стая с мен.
Завинаги.
И ще те имам само за себе си.
Ще ми се ти да имаше врата.
Знаеш ли какво?
Не трябва да се тревожиш за мен,
защото имам невероятно семейство
и невероятна къща.
И невероятния ти.
И като видя, че получаваш специалната си Дарба и вратата си,
това ще ме направи много по-щастлива от всичко останало.
Но, уви, ще ми липсва най-добрият съквартирант на света.
Знам, че си любител на животните,
направих ти това, така че, когато се преместиш в готината си нова стая,
винаги има с какво да се гушкаш.
Хайде, омбресито, готов ли си?
Съжалявам, трябва да те стисна още веднъж!
Хайде, отиваме!
Тръгваме!
Сесилия, горе!
Ето те и теб.
Виж се само! Колко си пораснал!
Пепи, амор, ще го намокриш.
Караш баща си да се гордее с теб.
Не говоря така.
Абуела каза, че е време.
Ще чакаме до вратата ти.
Добре, добре.
Добре.
Хубаво, приключих!
Преди 50 години,
в най-мрачния ни миг
тази свещ ни благослови с чудо.
А най-голямата чест за нашето семейство
е да използваме нашите благословии в служба на тази любима общност.
Тази вечер ще се съберем още веднъж,
когато поредният пристъпва към светлината,
за да се гордеем с него.
Не мога.
Имам нужда от теб.
Хайде, да те заведем до вратата ти.
АНТОНИО
Ще използваш ли своята Дарба за прослава на нашето чудо?
Ще служиш ли на тази общност
и ще укрепваш ли нашия дом?
Разбирам те.
Разбира се, че могат да дойдат!
Имаме нова Дарба!
По-голямо е отвътре?
Антонио!
Къде искаш да отидем?
-Това беше страхотно! -Добре, добре!
Беше невероятно.
Знаех си, че ще успееш!
Дарба, специална като теб.
Трябва ни снимка!
Всички! Елате, елате!
Страхотна вечер! Съвършената нощ!
Всички заедно!
Ла фамилия Мадригал!
Не се разстройвай, изобщо не се ядосвай.
Не изпитвай съжаление, никак не тъжи.
Хей, аз все още съм част от семейство Мадригал
и съм добре, съвсем добре.
Ще стоя отстрани, докато блестите.
Не съм добре. Не съм добре.
Не мога да местя планини,
не мога да карам цветята да цъфтят,
не мога да прекарам още една нощ в стаята си
в очакване на чудо.
Не мога да поправя счупеното,
не мога да контролирам сутрешния дъжд, нито урагана,
не мога да потуша неизказаната невидима болка.
Все очаквам чудо, чудо.
Все вървя сама.
Все искам повече.
Все едно съм още пред онази врата и копнея да заблестя,
както всички вие блестите.
Трябва ми само промяна.
Трябва ми само възможност.
Знам само, че не мога да стоя отстрани. Отворете очи.
Отворете очи.
Щях да преместя планините
Направете нови дървета и цветя растат
Някой да ми каже къде да отида.
Аз съм в очакване на чудо. Чудо.
Ще излекувам това, което е счупено.
Покажи на това семейство нещо ново
Кой съм вътре И така, какво мога да направя?
Омръзна ми да чакам чудо, затова тръгвам .
Готова съм. Хайде, готова съм.
Бях търпелива, непоколебима и твърда.
Благослови ме сега, както ни благослови преди години,
когато ни даде чудо.
Закъснях ли за чудо?
Касита?
ИЗАБЕЛА
ЛУИЗА
Хайде, абуела!
Къщата е в опасност!
Керемидите падаха и имаше пукнатини навсякъде.
А свещта почти изгасна.
Покажи ми.
Какво?
КАМИЛО
Не, това е...
Пукнатините бяха там.
Бяха навсякъде.
Къщата беше в беда, свещта беше...
Абуела, уверявам те...
Стига.
Няма нищо нередно с Ла Каса Мадригал.
Магията е силна.
Както и питиетата.
Моля ви! Музика!
Ако съм си въобразила всичко, как си порязах ръката?
Никога не бих съсипала нощта на Антонио.
Наистина ли си го мислиш?
Мисля, че днес ти беше много тежко.
Това е...
Грижех се за семейството.
И може да не съм супер силна като Луиза,
нито съвършена без усилия като сеньорита перфекта Изабела,
който дори винаги е със съвършена прическа, но...
Както и да е.
Де да можеше да се видиш през моите очи.
Съвършена си точно каквато си.
Ти си също толкова специална, колкото всеки друг в това семейство.
Току-що ми излекува ръката с арепа кон кесо.
Излекувах ръката ти с любовта си към дъщеря ми,
с прекрасния й мозък
-и голямо сърце, сладки очила... -Спри!
Мамо!
Знам какво видях.
Мира, брат ми Бруно изгуби пътя си в това семейство.
Не искам същото да стане с теб.
Поспи си.
Утре ще се почувстваш по-добре.
Педро.
Имам нужда от теб.
Пукнатини в нашата касита.
Ако семейството ни знаеше колко уязвими сме наистина...
Ако нашето чудо умира...
Не можем отново да загубим дома си.
Защо се случва това?
Отвори ми очите.
Ако отговорът е тук, помогни ми да го намеря.
Помогни ми да защитя семейството си.
Помогни ми да спася нашето чудо.
Аз ще спася чудото.
Чакай. Как да спася чудо?
Да разбера какво става с чудото.
Представа си нямам как да стане това.
Но един човек в това семейство чува всичко за всичко.
Така че, ако някой знае какво не е наред с магията...
Хей!
...това ще е тя.
Долорес, здрасти.
От всичките ми по-големи братовчеди ти си ми любимата,
имам чувството, че мога да ти кажа всичко
и ти можеш да ми кажеш всичко.
Като проблема с магията снощи, за който никой не се тревожеше,
но за който може би си чула и аз може би трябва да знам.
Камило! Спри да се преструваш на Долорес, за да си вземеш храна.
Струваше си да опитам.
За магията се тревожиш само ти
и плъховете, които говорят в стените.
И Луиза, цяла нощ слушах как потрепва окото й цяла нощ.
Ето ни и нас.
Всички на масата! Хайде, хайде.
-Луиза. -Семейство.
Всички сме благодарни за прекрасната нова Дарба на Антонио.
Казах им да ти затоплят стола.
Благодаря ти, Тонито.
Сигурна съм, че днес ще намерим начин да използваш благословията си.
Луиза, Долорес казва, че много се притесняваш.
Случайно да знаеш нещо за снощи с магията...
-Знаеш! -Мирабел!
-Ако не внимаваш, ще ти помогна. -Всъщност...
Касита!
Както казвах,
никога не трябва да приемаме чудото си за даденост,
затова днес ще работим два пъти по-усилено.
-Ще помогна на Луиза. -Спри.
Първо, съобщение.
Говорих с Гузманови за предложението на Мариано към Изабела.
Долорес, имаме ли дата?
Тази вечер. Иска пет бебета.
Прекрасно!
Такъв прекрасен млад мъж с нашата съвършена Изабела
ще донесе ново поколение вълшебни благословии
и ще подсили и двете ни семейства.
Добре. Нашата общност разчита на нас.
Ла Фамилия Мадригал!
Луиза, хей. Какво?
-Извинявай. -Какъв ти е проблемът?
Хей! Луиза, Чакай!
-Луиза, можеш ли да пренасочиш реката? -Ще го направя.
-Луиза, магаретата пак излязоха. -Заемам се.
Луиза!
Чакай малко!
Трябва да ми разкажеш за магията.
Какво става? Какво криеш?
Нищо. Просто имам много работа, така че може би трябва да се прибираш.
Луиза, къщата ми се е наклонила...
Долорес каза, че окото ти потрепва, а то никога не потрепва.
Нещо те притеснява.
Мърдай. Заради теб ще изпусна магаре.
Луиза, ще...
-Просто ми кажи какво има. -Няма нищо за казване.
Очевидно си притеснена от нещо.
Луиза, ако знаеш какво отслабва магията
и стане по-зле, защото не казваш какво не е наред...
Всичко е наред!
Ух, извинявай.
Изпуснах се. Имах предвид, че...
Защо нещо да не е наред?
Аз съм добре, магията е добре,
Луиза е добре. Изобщо не съм нервна.
Окото ти прави онова нещо...
Аз съм силната, не съм нервна
Твърда съм като земната кора.
Добре.
Местя планини, местя църкви
и сияя, защото зная колко струвам.
Разбира се, искам да кажа... Хей, къде отиваш?
Не питам колко е трудна работата.
Груба, неразрушима съм отвън. Диаманти и платина.
Намирам ги, изравнявам ги.
Взимам, каквото ми се дава, разрушавам, каквото поискат.
Но отдолу съм обезумяла като въжеиграчка в цирка.
Под повърхността! Херкулес казвал ли е някога:
"Хей, не искам да се бия с Цербер"?
Под повърхността
съм сигурна, че съм безполезна, ако не мога да бъда полезна.
Недостатък или пукнатина,
сламката, която пречупва на камилата гърба.
Какво пречупва на камилата гърба?
Напрежение, като вечната капка, кап, кап, никога няма да спре.
Напрежение, което те натиска, докато просто не поддадеш.
Дай на сестра си, сестра ти е по-голяма,
дай й всички тежки неща, което не можем да понесем.
Коя съм аз, ако не мога да издържа?
Ако се поддам на напрежението, стегната хватка, която не отпуска.
Напрежението притиска, докато си на прага да избухнеш.
Дай на сестра си, сестра ти е по-силна.
Виж дали може да издържи още малко.
Коя съм аз, ако не мога всичко да понеса?
Ако залитна
под повърхността.
Крия притесненията си и става по-зле. Тревожа се, че нещо ще ни нарани.
Под повърхността.
Корабът не се отклонява, когато узнава колко голям е айсбергът.
Под повърхността мисля за своята цел.
Мога ли някак да я предпазя? Наредете доминото,
повява слаб ветрец, опитваш се да му попречиш да падне,
но то продължава, не спира. Обаче почакай,
ако можех да се отърся
от смазващата тежест на очакванията,
това ще освободи ли място за радост
или разпускане?
Или просто удоволствие, вместо да измерваме
това нарастващо напрежение, което продължава да расте.
Продължавай, защото познаваме само
напрежение като капка, кап, кап, никога няма да спре.
Напрежение, което те натиска, докато просто не поддадеш.
Дай на сестра си, не пречи.
Виж дали ще понесе всяко семейно бреме.
Гледай как се стяга и огъва, но никога не се прекършва.
Без грешки.
Само напрежение като капка, кап, кап и не си отива.
Напрежението притиска, докато си на прага да избухнеш.
Дай на сестра си и не се чуди,
ако същия натиск теб би смазал.
Коя съм аз, ако нямам нужните сили?
Без пукнатини, без пречупване.
Без грешки, без напрежение.
Мисля, че поемаш прекалено голям товар...
Може би прекалявам.
Да.
Трябва да ти кажа нещо.
Снощи, когато видя пукнатините...
Почувствах се... слаба.
Какво?
-Луиза! Магаретата! -Заемам се!
Чакай, чакай. Какво искаш да кажеш?
Какво мислиш, че вреди на магията?
Не знам, но веднъж чух възрастните.
Преди Тио Бруно да си отиде...
Получил е някакво ужасно видение за това.
Тио Бруно? Какво е видял?
Никой не знае. Така и не са разбрали.
Но ако нещо не е наред с магията, започни с кулата на Бруно.
Намери това видение.
Чакай! Как намираш видение? Какво изобщо да търся?
Ако го намериш, ще разбереш.
Но внимавай.
Това място неслучайно е забранено.
Такава съвършена комбинация.
Толкова съвършена.
И толкова добре за енканто.
БРУНО
Касита.
Можеш ли да спреш пясъка?
Не можеш да помогнеш тук?
Всичко ще е наред.
Трябва да го направя.
За теб, за абуела...
Може би и малко за мен.
"Намери видението, спаси..."
БЪДЕЩЕТО ТЕ ОЧАКВА
О, здравей.
Много стълби...
Но поне ще имам приятел.
Не. Веднага отлетя.
Добре.
Добре дошли в семейство Мадригал.
Има толкова много стълби в къщата на Мадригал.
Мислиш си, че има друг начин да се изкачиш високо с магия, но не.
Вълшебно е колко стълби се побират тук!
Бруно, стаята ти е най-гадната!
Хайде...
Добре, мога да го направя.
Пъзльо!
Празно.
Какво вреди на магията?
Аз.
Откъде идваш толкова забързана?
Съжалявам, бях...
Какво има в косата ти?
Дарбата ми!
-Губя Дарбата си! -Какво?
С Мирабел си говорехме, че поемам твърде голямо тегло.
Затова се опитах да не нося толкова, но осъзнах, че така изоставам.
И знаех, че ще разочаровам всички.
Стана ми много съвестно, затова награбих всички магарета...
Но когато тръгнах да метна магаретата в обора, те бяха...
Тежки!
Какво си направила? Какво си й казала?
Нищо. Аз не...
Мирабел, трябва да отида да взема Гузманови за годежа на Изабела.
Не доближавай Луиза, докато не говоря с нея.
Тази вечер не можем да имаме повече проблеми.
И каквото и да правиш, спри.
Защо съм във видението ти, Бруно?
Тиа! Боже!
Съжалявам, не исках да...
Къш, къш!
Просто исках да взема последните неща на Тонито,
но чух името, което не споменаваме.
Страхотно. Сега съм с гръмотевици, те ще доведат до дъждец,
а дъждецът - до дъжд...
Ясни небеса, ясни небеса.
Ясни небеса.
Тиа Пепа? Ако...
Ако е имал видение за някого, какво би значело това за този човек?
Не говорим за Бруно.
Знам. Само хипотетично, ако те види...
Мирабел, моля те. Трябва да се подготвим за Гузманови.
Просто искам да знам дали по принцип е положително или не толкова...
-Беше кошмар! -Феликс!
Хей, тя трябва да знае, Пепи, трябва да знае.
Не говорим за Бруно.
Виждаше нещо ужасно. И после...
Бум! Случваше се.
Не говорим за Бруно.
Ами ако не си разбрал какво е видял?
Тогава по-добре да го разбереш, защото ще те сполети.
Ние не говорим за Бруно, не, не.
Не говорим за Бруно.
-Но това беше сватбеният ми ден. -Беше сватбеният ни ден.
Приготвяхме се и в небето нямаше нито едно облаче.
В небето не се допускаха облаци.
Бруно дойде с пакостлива усмивка.
Гръмотевица.
Ти ли разказваш, или аз?
Извинявай, ми вида, продължавай.
Бруно каза, че изглежда ще вали.
Защо й го каза?
Така наводни мозъка ми.
Абуела донесе чадър.
Оженени в ураган.
Какъв радостен ден. Но както и да е.
Не говорим за Бруно, не, не.
Не говорим за Бруно.
Хей!
Израснах в страх от мърморенето и мънкането на Бруно.
Все го чувам да мрънка и мърмори.
Свързвам го със звука от сипещ се пясък.
Трудно е с толкова смиряваща Дарба.
Абуела и семейството все не знаеха какво да кажат.
Трудно им беше с пророчества, които не можеха да разберат.
Разбираш ли?
Над два метра висок, с плъхове по гърба си,
когато те повика, всичко почернява.
Да, вижда сънищата ти и пирува с писъците ти.
Не говорим за Бруно, не, не.
Не говорим за Бруно.
Каза ми, че рибката ми ще умре, на следващия ден - мъртва,
Не, не.
Каза ми, че ще си пусна коремче и стана точно както каза.
-Не, не. -Каза, че косата ми ще изчезне.
Сега погледни главата ми.
Не, не.
Съдбата ти е предрешена, когато пророчеството бъде прочетено.
Той ми каза, че мечтаният живот
ми е обещан и някой ден ще бъда мой.
Каза ми, че силата ми ще расте
като гроздето, което се налива върху лозата.
Мариано идва насам.
Той ми каза, че мъжът на мечтите ми
ще бъде недосегаем,
сгоден за друга.
-Сякаш го чувам сега. -Хей, сестричке.
Да не чувам и гък от теб.
Чувам го сега.
Бруно, да, относно този Бруно.
Наистина трябва да знам за Бруно. Кажи ми цялата истина, Бруно.
Изабела, гаджето ти пристигна!
Време е за вечеря.
-Беше сватбеният ми ден. -Беше сватбеният ни ден.
-В небето нямаше нито едно облаче. -Не се допускаха облаци в небето.
ЛУИЗА
Той ми каза, че силата ми ще расте.
-Гръмотевица. -Ти ли разказваш, или аз?
Мариано идва насам.
-Бруно каза, че изглежда ще вали. -Защо й каза?
-Така мозъка ми наводни. -Абуела носи чадъра.
Оженени в ураган.
Той дойде! Не говори за Бруно, не.
Защо заговорих за Бруно?
Нито дума за Бруно.
Не трябваше да споменавам Бруно.
Мирабу! Вълнуваш ли се? Защото аз...
Влязох в кулата на Бруно.
Намерих последното му видение. В беда сме.
Магията умира. Къщата се разпада, Дарбата на Луиза отслабва.
И мисля, че всичко е заради мен?
Па?
Няма да казваме нищо. Абуела иска тази вечер да е идеална.
Докато Гузманови не си тръгнат, не си влизала в кулата на Бруно.
Магията не умира. Къщата не се разпада.
Дарбата на Луиза не отслабва.
Никой няма да разбере. Просто се дръж нормално.
Никой не бива да знае.
Аз знам.
Ще каже на всички.
Време е за ядене!
Гузманови и Мадригалови заедно ще е много полезно за енканто.
Да. Затова, да се надяваме тази вечер да не мине катастрофално.
За идеалната вечер!
Авокадо?
Камило. Оправи си лицето.
Вода?
Мирабел.
Сметаната, моля?
Па, сметаната?
...видението на Бруно.
Пепа, облакът.
Ясни небеса, ясни небеса.
Видението на Бруно.
Мирабел?
Всичко наред ли е?
Всичко е страхотно. Просто е развълнувана.
Заради предложението. Което трябва да направиш!
-Да. -Колкото се може по-бързо.
Всъщност щях да...
Щеше да го направиш. Страхотно!
Е, тъй като всеки тук има талант,
моят Мариано искаше да започне с песен!
Луиза, би ли донесла пианото?
Добре.
Всъщност е семейна традиция да пеем след това.
Изабела, най-изящна от всички Мадригалови.
Справяш се страхотно.
Най-съвършеното цвете в цялото това енканто...
Не!
Ще се омъжиш ли за...
Не!
Какво става?
Мирабел откри видението на Бруно. Вътре е.
Тя ще унищожи магията и сега всички сме обречени!
Абуела, моля те! Трябва да има обяснение.
Мразя те!
-Аз съм неудачница! -Луиза!
Какво направи?
Нищо не правя! Това е видението на Бруно!
Магията е силна! Всичко е наред!
Ние сме Мадригалови!
Мирабел!
Хей!
Всичко е наред, мами. Вдишай дълбоко, издишай дълбоко.
Спри!
Не! Не!
Помощ! Помощ...
Касита! Касита!
Помогни ми!
Много си потна.
О, не!
-Чао. -Какво?
Не. Чакай!
Чакай! Чакай!
Защо взе видението?
Чук, чук, чук! Чукам на дърво.
Какво означава това?
Затова ли се върна, или...?
Тио Бруно?
Чук, чук, чук! Чукам на дърво.
Не трябваше да виждаш това видение. Никой не трябваше да го вижда.
-Но... -Малко сол.
Захар.
Чакай.
Бил си тук и си запълвал пукнатините?
О, това ли? Не, не. Прекалено ме е страх да ги доближа.
Ернандо запълва всичко.
-Кой е Ернандо? -Аз съм Ернандо, не се боя от нищо!
Всъщност съм аз.
Казвах, че истинската ми Дарба е "актьорско майсторство".
Аз съм Хорхе. Аз шпакловам.
От колко време си тук?
Изобщо не си заминавал.
Е, излязох от кулата си, а оттам са много стълби,
а тук кухнята е в съседство.
Плюс това има безплатно забавление.
Е, какво харесваш? Обичаш ли спорт?
Игри? Сапунени опери?
Любовта им беше обречена.
Не разбирам.
Защото тя му е леля и има амнезия,
така че не може да си спомни, че му е леля.
Това е много забранен вид...
Не разбирам защо си заминал, но не си заминал.
Ами защото планините около енканто са много високи.
А и както казах, безплатна храна и така нататък.
Вие обичате безплатната храна, нали?
Винаги гладни. Никога доволни.
БРУНО
Дарбата ми не помагаше на семейството,
но аз обичам семейството си, нали знаеш?
Просто не знам как да...
Е, както и да е, мисля, че трябва да си вървиш, защото...
Не се сещам за основателна причина, но ако имаше, щеше да е:
"Трябва да тръгвам, това е основателна причина."
Защо бях във видението ти?
Тио Бруно?
Просто исках семейството да се гордее с мен.
Поне веднъж.
Но ако трябва да спра...
Ако вредя на семейството си...
Просто ми кажи.
Не мога да ти кажа.
Защото не знам.
Получих това видение в нощта, когато ти не получи Дарбата си.
Абуела се тревожеше за магията.
Затова ме умоляваше да погледна в бъдещето, да видя какво значи това.
Видях магията в опасност.
Нашата къща се разпадаше.
А после, после видях теб.
Но видението беше различно. Променяше се.
Нямаше само един отговор. Нямаше ясна съдба.
Сякаш бъдещето ти не беше решено.
Но знаех как ще изглежда. Знаех какво ще си помислят всички,
защото аз съм Бруно и всеки винаги допуска най-лошото, така че...
Така че...
Заминал си, за да ме защитиш?
Не знам какво ще се случи...
Но предположението ми е,
че семейството, енканто...
...и съдбата на самото чудо...
Е, всичко ще се сведе до теб.
Или може би греша.
Все пак това е мистерия. Ето защо това видение е...
Виж, ако можех да помогна повече, щях,
но това е всичко, което знам.
Успех. Иска ми се да можех да видя повече.
Да.
Иска ти се да можеше да видиш повече, така че виж повече!
Виж друго видение.
Не, не. Вече не се занимавам с видения.
-Но можеш. -Ала няма да го направя.
Не можеш да кажеш: "Целият свят лежи на плещите ти. Край."
Ако съдбата ни зависи от мен, аз казвам да получиш друго видение.
Може би ще ми покаже какво да правя.
Виж, дори и да исках, а не искам, ти разруши пещерата на виденията.
Което е проблем, защото ми трябва голямо открито пространство.
-Ще намерим. -Къде?
Използвай моята стая.
Плъховете ми казаха всичко. Не ги яж.
Семейството ни се нуждае от помощ, а ти трябва да се махнеш оттук.
Трябваше да ми кажеш в секундата, в която видя видението.
Помисли за семейството.
Мислех си за дъщеря си.
Пепа, успокой се.
-Старая се. -Да.
Имаш късмет, че не е ураган.
Мамо, винаги си била твърде строга с Мирабел.
Огледай се.
Трябва да опазим семейството, нашето енканто. Не можем да загубим дома си.
Хората в града се тревожат за магията.
Искат да те видят.
Мирабел неслучайно е била в това видение.
Намери я.
Май трябва да побързаме.
Не можеш да пришпорваш бъдещето.
Ами ако ти покажа нещо по-лошо?
Ако видя нещо, което не ти харесва, ще кажеш...
"Бруно сбъдва лоши неща. Той е зловещ и видението му уби златната ми рибка."
Не мисля, че сбъдваш лоши неща.
Понякога хаховците в семейството си навличат лоша репутация.
Ще се справиш.
За успокоение.
Ще се справя, ще се справя.
БРУНО
По-добре се дръж здраво.
Това си е просто същото. Трябва да спра!
Не. Трябва да знам какво ще стане. Трябва да има отговор.
Нещо, което не виждаме!
Гледаш същото като мен.
-Ако е имало нещо друго... -Там!
Ей там!
Пеперуда!
Следвай пеперудата!
Къде е това?
Всичко е объркано.
Това е свещта. Свещта гори по-силно!
-Мисля, че ще помогнеш на свещта! -Как?
Има някой с теб.
-И се биеш с нея! -Какво?
Чакай, не, не. Това прегръдка ли е?
Боря ли се, или я прегръщам?
Прегръдка. Прегръдка!
За да гори свещта по-ярко, трябва да я прегърнеш.
Кого да прегърна?
Още малко.
-Кой е това? -Още малко.
Готово!
Изабела?
Сестра ти? Това е страхотно!
Всеки път.
Защо прегръщането на Изабела би помогнало?
Не знам. Семейството ни има чудо. Как помагаш на семейно чудо?
Прегръщаш сестра си.
Мирабел? Мирабел?
Мирабел?
Мисля, че времето ни изтича.
Няма да стане.
Тя никога няма да ме прегърне, ясно? Тя ме мрази!
Също така, не знам дали си чул, но съсипах предложението й за брак!
-Освен това, тя е просто досадна. -Мирабел?
-Разбира се, че е Изабела! -Мирабел?
Какъв й е проблемът с мен?
Розите разцъфват от нея...
Мирабел!
Извинявай, извинявай.
Виждаш ли, пропускаш най-важното.
Съдбата на семейството не зависи от нея.
Всичко зависи от теб.
Ти си точно това, от което се нуждае семейството.
Просто трябва да го видиш.
Сама, след като си тръгна.
Какво, няма ли да дойдеш?
Това беше твоето видение, Мирабел. Не моето.
Страхуваш се, че абуела ще те види.
Да. Искам да кажа, да, и това също.
Хей, след като спасиш чудото, ела на гости.
След като спася чудото, ще те върна у дома.
Чук, чук, чукам на дърво.
Ще се справиш. Просто ще спася чудото.
С прегръдка.
Иза? Здрасти.
Знам, че имахме разногласия,
но съм готова да бъда по-добра сестра... за теб.
Затова просто трябва да се прегърнем.
Да се прегърнем и да забравим, а?
"Да се прегърнем и да забравим"?
Луиза не може да вдигне и една емпанада...
Носът на Мариано прилича на смачкана папая!
Да не си се побъркала?
Иза, май си ядосана.
А знаеш ли какво лекува гнева? Сърдечната прегръдка.
Махай се.
Всичко беше съвършено.
Абуела беше щастлива. Семейството беше щастливо.
Искаш да си по-добра сестра? Извини се, че съсипа живота ми.
Хайде, давай. Извини се.
Аз...
...се...
...извинявам...
-...че животът ти е страхотен! -Вън.
Чакай! Добре! Извинявам се!
Не съм искала да съсипя живота ти!
Някои от нас имат по-важни проблеми,
егоистична, надута принцесо!
"Егоистична"?
Цял живот съм принудена да съм съвършена!
Буквално единственото, което правиш за мен, е да съсипваш нещата!
Нищо не е съсипано! Все още можеш да се ожениш за онзи глупав здравеняк!
Никога не съм искала да се омъжа за него! Правех го за семейството!
О, боже.
Иза,
това е много сериозно признание.
Добре, ела.
Давай.
Иза?
Току-що направих нещо неочаквано.
Нещо остро, нещо ново.
Иза? Това е частта, в която ние...
Не е симетрично, нито съвършено. Но е красиво.
И е мое. Какво друго мога?
Чакай, ела насам!
-Добре поговорихме, да се прегърнем. -Какво друго мога да правя?
Нека се прегърнем. Ела насам!
Безплатни прегръдки! Ела насам!
Карам да никнат редове рози,
километри майски цвета.
Заемам съвършени, отработени пози.
Толкова много се крие зад усмивката ми.
Какво мога да направя, ако просто никнат чувствата ми в момента?
Знаеш ли къде отиваш?
Какво мога да правя, ако просто знам, че не е нужно да е съвършено?
Просто трябваше да бъде и те ми позволиха
ураган от жакаранди.
-Задушаваща смокиня, висящи лози. -Смокиня!
Няма проблем.
Палма де сера изпълва небето, докато се катеря и промъквам.
Какво друго мога?
Мога ли да направя река от росянка?
Внимавай, месоядно е. Малкото не върши работа.
Искам да почувствам тръпката от нещо ново.
Толкова ми е писнало от красивичкото, искам нещо истинско, а ти?
Изглеждаше сякаш животът ти е мечта от мига, в който си отворила очи.
Колко далеч стигат тези корени?
Познавам само цветовете, които караш да растат.
Но е страхотно да видя как изгряваш.
-Колко високо мога да се издигна? -Колко високо?
През покрива към небето. Хайде!
Ураган от жакаранди.
-Удушаващи смокини -Давай.
-Висящи лози. -Растат.
Палма де сера изпълва небето, докато се катеря и промъквам.
Какво друго? Какво друго?
Какво можеш да прави, когато си потънала истински в настоящия миг?
Възползвайте се от момента. Продължавай.
Какво можеш, когато знаеш, че не искаш да си съвършен?
-Но все пак ще съм добре. -Хей, всички се махнете от пътя!
-Идвам с табебуя. -Табебуя.
-Вълнувам. -Вълнуваш.
-Променям мненията. -Промени моето.
Пътят е по-чист, защото ти си тук.
И дължа всичко това на теб.
Какво друго мога?
Покажи им какво можеш да правиш.
-Какво друго мога? -Няма нищо, което да не можеш.
Какво друго мога да правя?
Влияеш ми лошо.
Какво става тук?
Абуела? Всичко е наред! Всичко е...
Ще спасим чудото. Магията...
За какво говориш?
Погледни дома ни! Погледни сестра си!
Моля те, просто... Изабела не беше щастлива.
Разбира се, че не е щастлива. Ти съсипа предложението й за брак.
Не, не. Тя имаше нужда да съсипя предложението.
И после направихме всичко това!
Свещта е по-ярка, а пукнатините...
-Мирабел. -Затова съм във видението!
Спасявам чудото!
Трябва да спреш, Мирабел!
Пукнатините започнаха с теб.
Бруно си тръгна заради теб.
Луиза губи силите си. Изабела е извън контрол.
Заради теб!
Не знам защо не ти е дадена Дарба,
но това не е оправдание да нараняваш семейството.
Никога няма да съм достатъчно добра за теб.
Нали?
Колкото и да се старая.
Колкото и да се старае всеки от нас.
Луиза никога няма да бъде достатъчно силна.
Изабела няма да е достатъчно съвършена.
Бруно напусна семейството ни, защото ти виждаше само най-лошото в него.
Бруно не се интересуваше от това семейство.
Той обича това семейство.
Аз обичам това семейство. Всички обичаме това семейство.
Ти си тази, която не я е грижа.
-Ти разрушаваш нашия дом. -Да не си посмяла...
Чудото умира заради теб.
Не, не!
Свещта!
Касита! Качи ме горе!
Не!
АНТОНИО
Внимавай, Антонио!
Трябва да се махаме оттук!
Мирабел! Мирабел!
Мирабел, трябва да излизаме!
-Мирабел! -Мирабел!
Мирабел, остави я!
Мирабел! Къщата ще падне!
-Мирабел, излизай! -Мирабел!
Не.
Мирабел!
Мирабел, има ли ти нещо?
Мирабел!
Хулиета, ела бързо!
Хулиета!
Не мърдай оттук. Ей сега се връщам.
Как се случи това?
Ето, нека ти помогна. Дай да ти помогна.
-Всички ли са добре? -Антонио, не плачи, папито.
Как е възможно? Енканто е съсипано.
Какво ще правим сега?
Силите ми. Изчезнаха.
Ами Антонио? Какво ще прави той?
Мирабел?
Мирабел! Къде е Мирабел?
Къде е тя?
Мирабел!
Мирабел?
Мирабел!
Мирабел?
Мирабел!
Още ли не са я намерили?
-Мирабел! -Мирабел!
Мирабел!
Мирабел.
Съжалявам.
Не исках да ни нараня.
Просто исках...
...да бъда нещо, което не съм.
Така и не можах да се върна тук.
Тази река е мястото, където получихме нашето чудо.
Където абуело Педро...
Мислех, че ще имаме различен живот.
Мислех, че ще бъда различна жена.
Беше ми дадено чудо.
Втори шанс.
И толкова се страхувах да го загубя...
...че изгубих представа за кого е нашето чудо.
И много съжалявам.
Не си навредила на семейството ни, Мирабел.
Ние сме съсипани...
...заради мен.
Абуела.
Най-сетне виждам.
Изгубила си дома си.
Изгубила си всичко.
Страдал си толкова много,
съвсем сама...
...за да не се случва никога отново.
Спасени сме заради теб.
Беше ни дадено чудо заради теб.
Ние сме семейство заради теб.
И нищо не може да бъде съсипано,
без да можем да го оправим... заедно.
Помолих моя Педро за помощ.
Мирабел.
Той ми изпрати теб.
Не го е направила тя!
Не е тя!
Аз й дадох видение!
Аз бях!
Аз казах: "Давай!" И тя...
Искаше само да помогне.
Не ме интересува какво мислиш за мен, но ако си толкова иначе, че...
Брунито.
Май съм изпуснал нещо важно.
Хайде.
Какво става? Къде отиваме?
Вкъщи.
Ето я! Намерих я!
Намерих я!
Тя се върна! Върна се!
Мирабел!
Мамо.
Ми амор, така се притесних.
Не можахме да те намерим.
Беше пълно с пчели.
Ще се оправя.
Не и ако нямаме къща.
Какво? Нямаме къща, не мога ли да кажа, че нямаме къща?
Какво е това? Не е къща.
Вижте този дом. Трябват ни нови основи.
Може да изглежда безнадеждно, но ще се справим без проблем.
Вижте това семейство, греещо съзвездие,
пълно със звезди и всеки иска да блесне.
Но звездите не блестят, а горят,
а съзвездията се местят.
Мисля, че е време да разбереш,
че си нещо повече от Дарбата си.
И съжалявам, че държах твърде здраво.
Толкова се боях, че ще загубя и вас.
Чудото не е някаква магия в теб.
Чудото си ти.
Не някаква Дарба. Просто ти.
Чудото си ти.
Всички вие. Всички.
Добре, значи ще говорим за Бруно?
Това ли е Бруно?
Да. Много може да се каже за Бруно.
Аз ще започна, така. Пепа, съжалявам за сватбата ти.
Не исках да те разстройвам.
Това не беше предсказание, просто виждах, че се потиш
и исках да знаеш, че брат ти много те обича.
Вътре, вън, в дъжд и в сняг,
нека се знае.
Това казвам, братко.
Трябва да се извиня за много неща.
Хей, просто се радваме, че си тук, нали?
-Излез на светло. -Това пътуване беше само една нощ.
Без значение какво се случва ще намерим своя път.
Знаех, че не си е тръгвал, чувах го всеки ден.
Какъв е този звук?
Мисля, че са всички от града.
Хей.
Товара си оставете.
Идваме по пътя.
Нямаме Дарби, но сме мнозина
и ще направим всичко за вас.
Работим ли в екип, е истинска мечта. Ти си толкова силна.
-Да, но понякога плача. -Аз също.
Може да не съм толкова силна, но поумнявам.
Да, трябват ми слънчева светлина и тор.
Хайде, да посадим нещо ново и да го гледаме как отлита
право към небето.
Хайде!
Звездите не блестят, а горят,
съзвездията сияят,
сезоните се редуват.
Виж нашето малко момиченце.
На теб се е метнала.
Хей, Мариано. Защо си толкова тъжен?
В себе си имам толкова много любов.
Знаеш ли, имам една братовчедка. Познаваш ли Долорес?
Добре, оттук поемам аз. Довиждане!
Говориш много високо.
Грижи се за майка си и тя се гордее с теб.
Пишеш стихове всяка нощ, преди да заспиш.
Грабвам мига, ще се събудиш ли и ще ме забележиш ли?
Долорес, виждам те.
А аз те чувам.
Да!
Всички вие, всички вие.
-Нека се оженим. -По-бавно.
Всички вие, всички вие.
Дом, скъп дом. Харесва ми новата основа.
Не е съвършена.
-И ние не сме. -Вярно е.
Само още нещо преди празника.
-Какво? -Трябва ни дръжка за врата.
Направихме я за теб.
Виждаме колко ярко гориш.
Виждаме колко си смела.
Сега и ти виж себе си на свой ред.
Ти си истинската Дарба, хлапе. Пусни ни да влезем.
Отвори очи.
Какво виждаш?
Виждам... себе си.
Цялата аз.
Хайде! Влизайте!
Да!
Да, амор!
Всички, заедно...
Ла Фамилия Мадригал!