Това са те!
Готови.
Пристигат още двама затворници!
Готови за скачване!
На позиция!
Леко!
Портата е подсигурена!
Затворникът влиза!
Чудно, нов съкилийник.
Не се коси, изглеждаш сладък.
Ще ти помогна да опознаеш мястото.
В тази кофа замръзва пикнята ни. И…
Да, това е.
Как ти е името, девойче?
Това е Холга. Аз съм Едгин. А ти?
Лежал съм къде ли не, но не съм делил килия с жена.
Май ще ми хареса.
Един съвет.
Холга не обича да я прекъсват, докато си яде картофите.
Това е любимият й миг от деня. - Млъквай!
Добре. Ти си знаеш.
Свенлива ли си?
Не съм толкова лош, щом ме опознаеш.
Недей така.
Може да сме много щастливи зае…
От това ще стане ръкавица без пръсти.
Кого ли се опитвам да впечатля?
Богатства и добра съдба
не са по-сладки от сок от лоза…
Да вдигнем чаши с румен тен,
до дъно да пием и нощ, и ден…
Стига сте пели!
Добре, Тобайъс.
Съветът за помилване е утре.
Не се надявай, Ед.
Какви ги говориш?
Този път Джарнатан е в съвета. Той е ааракокра.
Ако някой ни помогне, само той ще е.
Няма да стане.
Казвам ти, Холга, днес за последно трошиш лед.
По повеля на Съюза на лордовете,
този Съвет за помилване ще разгледа случаите
на Едгин Дарвис и Холга Килгор.
Това е втората им година затвор
за обири и мошеничество.
Задачата на съвета е да определи дали сте достойни за помилване.
Какво имате да кажете?
Благодаря, канцлер Андертън и почитаеми членове на съвета.
Преди да започна, забелязах отсъствието на канцлер Джарнатан.
Дали да не го изчакаме?
Канцлер Джарнатан е забавен от бурята. Започвайте.
Разбирам. Само че ние
много разчитахме на неговото присъствие.
Говорете или се откажете от изявление.
Добре тогава.
Ще започна с малко предистория.
Ще се изненадате, но някога не бях разбойник.
Преди години станах член на Харпърската клика,
мрежа от шпиони, дали клетва да се борят с тиранията
и да защитават потиснатите, без да искат нищо в замяна.
Жена ми Зиа подкрепи решението ми, макар да познаваше рисковете.
Денем подслушвах наемници,
предотвратявах бандитски нападения
и дори изправих теянските червени магове на съд.
Нощем се връщах при любящата си жена и дъщеря си Кира.
Признавам, че понякога се усъмнявах
в частта да не искам нищо в замяна.
Но жена ми все казваше:
"Може да не ни даваш всичко. Дай ни само себе си."
Вести от Джарнатан?
Близо ли е? Мога да почакам.
Не ни ли чухте?
Да, бурята. Но от това, което знам за Джарнатан,
считам, че ще прояви голяма отзивчивост.
Не ми се чака цяла година да се върна пак тук…
Продължете.
Разбира се. Така.
Когато си харпър, неминуемо си спечелваш врагове.
Понякога тези врагове идват да търсят мъст.
Никой клирик не може да изцери рана от острие на червен маг.
Нямаше как да я съживят.
Зиа умря, а с нея и моята клетва.
Простете, трудно е да се върна към този спомен,
когато Джарнатан не е тук.
Пак ли това?
Ще изпусне най-важното!
Как ще ме съди, без да знае мотивите ми?
Напълно сме способни да отсъдим и без Джарнатан.
Продължавайте! - Докъде бях стигнал?
Нощем се връщах при любящата си жена и дъщеря си Кира.
Много се върнахте. Стига сте усуквали!
Простете. Добре, накратко.
Следващите месеци са едни от най-срамните за мен.
Тогава срещнах Холга.
Тя се смили над мен.
Всъщност се смили над бебето.
Холга беше изпаднала също като мен.
Преди много години била прокудена от племето си,
защото се влюбила в чужд.
Скоро вече бяхме като брат и сестра.
Отношенията ни бяха на доверие и взаимно уважение.
И двамата нямахме пари, нито честен поминък,
затова загърбихме честността и опитахме нещо ново.
Опияняващо е да откриеш,
че от онова, което винаги си искал, понякога те дели
само едно тъничко стъкло.
Сигурно се питате как сме водили престъпен живот
с малко момиченце вкъщи.
Ами, не я оставяхме вкъщи.
Бързо! Тичай!
Освен Кира към нас се присъединиха съмнителният магьосник Саймън
и мошеникът Фордж, който ни насърчи да се целим по-високо.
Не след дълго вече бяхме дружина.
Да, бяхме разбойници, но се стремях да поддържаме ниво.
Не наранявахме никого
и обирахме само онези, които почти нямаше да го усетят.
Но всичко се промени, когато срещнахме магьосницата Софина.
За нея знаехме само,
че се нуждаеше от помощта ни да обере Крепостта на Корин.
Това е харпърско укрепление.
Джарнатан със сигурност го знае.
В крепостта имаше безценни реликви, заграбени от злодеи,
и само харпърите имаха достъп до подземието.
Затова Софина се обърна към нас.
Първоначално отказах. Не бих паднал толкова.
Но тогава Фордж ми каза, че сред реликвите
има и скрижал на възкресението,
способен да върне към живот мъртвец,
дори да е бил убит от острие на червен маг.
Сигурно се досещате какво следва.
Защо да не дойда? - Твърде опасно е, Кира.
Тогава не отивай и ти.
Имаме си всичко.
Още не. Но това е за последно.
Довери ми се.
Горе главата, буболече. Няма да се бавим.
Не й казах за скрижала,
в случай че работата се сговняса.
И, да…
сговняса се.
Скоро, любима.
Нарушители!
Ето ги!
Не нараняваме никого.
Уловена е във времестоп! Направи нещо, Саймън!
Не мога. Софина е твърде силна.
Вземи скрижала. Пази Кира.
Имаш думата ми.
Истината е, че дори ако този съвет ме осъди на още две години
или даже на двайсет,
пак ще е малко за най-тежкото престъпление, което извърших.
Лиших дъщеря си от баща.
Но знайте, че ако изберете да ме освободите,
до края на дните си ще изкупвам тази неправда.
Ще добавиш ли нещо?
Аз съм пас.
Преди да обявите решението си, моля ви да изчакаме…
Джарнатан! - Извинявам се.
Нямаш представа колко се радвам да те видя!
Холга, сега! - Стража!
Пуснете ме!
Тя мята картофи!
Джарнатан!
Но ние ви помилвахме!
Лети, птицо!
Още диша.
Казах ти, че ще ни измъкне!
DUNGEONS & DRAGONS РАЗБОЙНИЧЕСКА ЧЕСТ
Има ли следи от Кира?
Скоро е нямало никого.
Къде ли я е отвел Фордж?
Едва ли е напуснал Брега на мечовете. Винаги е обичал градовете.
Вечеря за теб и жена ти?
Какво? Не. - Аз с този?
С тези устни? - Гадост. Само питиета.
Ще хванем кораб до Балдурови порти.
Оттам поемаме на север.
Докато търсим Фордж, ще се отбия при Марламин.
Наистина ли ще си го причиниш?
Ако не иска да говори с теб? - Не е важно какво иска.
Добре. - Важен е краят.
Той ти писа, че повече не ти е мъж.
Това не е ли край?
Не би могъл да разбереш. - Да.
Така е наистина.
Това…
Негодник.
Фордж е лорд на Невъруинтър.
Как е успял този смешник?
Щом Кира е с него, не ми пука.
Хайде. Тръгваме.
Благодаря. Какво им е на устните ми?
Големи са за лицето ти. - Моля?
Други ги харесват.
Тук никога не е било толкова пълно.
Сигурно идват за Игрите на слънцестоенето.
Баща ми ме води на последните, преди да ги забранят.
Някой победи ли?
Един стигна до финалния кръг,
преди да бъде изяден до кръста, така че…
не.
Хубаво е, че Фордж е все така скромен.
Колко време мина? - Две години.
Не, откога чакаме тук?
Татко.
Холга?
Кира.
Много ми липсваше. - Здрасти, буболече.
Ела тук. - Здравей.
Мислих за теб всеки ден.
Оплетох ги за теб.
Какво е това? - Ръкавици!
Благодаря.
Всичко наред ли е?
Чичо Фордж е много добър с мен.
"Чичо" Фордж ли?
Елате. Иска да ви види.
Още нося медальона ти, Холга.
Понякога с него се измъквам от замъка.
Странно е, че сте тук. - Кира, виж.
Искам да знаеш, че съжалявам за това, което стана.
Поех риск.
И не успях.
Защо изглеждаш сърдита?
Защото се държиш, сякаш нямаш вина.
Ето ги и тях!
Стари другари.
Каква прекрасна изненада. Ела.
Май лекичко си се прошарил?
Да. Харесва ми.
Разбойническо, но и някак професорско.
Приличаш… На какво приличаш?
Приличаш на начетен рибар с тайни.
И Холга.
Знам, че не понасяш прегръдки.
Но имам нужда. Може ли?
Последните години сигурно са били ужасни, обаче
очаквах да лежите повече.
Ние… бяхме освободени по-рано.
За добро поведение. - Точно така.
Разбирам.
Ами добре дошли.
Врял е. Изгори ми езика.
За пореден път.
Трябва да говорим с кухненския персонал.
Не е нужно чаят да е толкова врял.
Ясно, чаят е врял. Как така си лорд на Невъруинтър?
Да.
Преди да влезеш в затвора, ми повери благоденствието на Кира.
Тогава не се замислих.
Но в някакъв момент се вгледах в очите й
и осъзнах, че трябва да съм по-добър човек.
Нямаше как да върна откраднатите съкровища,
но лорд Невърембър се разболя
и аз се възползвах от шанса да постигна нещо.
С онези пари платих кампанията си.
Но ще ви кажа едно.
Не бих могъл да се справя сам.
Ето я и нея!
Помните Софина.
Още работиш с нея? - Заради нея ни заловиха.
Не е вярно. Без нея щяха да заловят всички ни.
Оттогава тя стана
мой пръв съветник.
Чаят е врял, за което се извинявам.
Софина.
Ако обичаш…
Разбира се.
Благодаря.
Не очаквах да бръкнеш в чашата.
Ще си го оставя за после.
Дай ни скрижала и с Кира и Холга си хващаме пътя.
Естествено, че затова си тук.
Не заради мен, а за скрижала на богатството.
На богатството ли?
Не, това е скрижал на възкресението.
Прощавай, какво е?
Причината да се съглася за обира.
Нима ти е казал, че съм те оставил заради богатство?
Казах й истината. Тя има право да знае.
Излъгал те е, Кира.
Исках… Исках да съживя майка ти.
Стига, Ед. Знам, че много искаш прошката й,
но не става с още лъжи.
Змия такава!
Много добре знаеш какво търсеше той.
Защо не ми каза, че е било заради мама?
Не исках да я загубиш пак, ако се проваля.
Не вини горкото дете за недоверието й.
В крайна сметка,
лъжеш, откакто стъпи тук, нали?
Избягали сте? - За да дойдем при теб, буболече.
Кира, погледни ме. Кълна се, че беше скрижал на възкресението.
Направих го за мама, за всички ни. Повярвай ми.
Каза да ти вярвам и когато ме изостави.
Кира, не, чакай!
Кира! - Дай й време.
От години ти се сърди заради отсъствието ти.
Ти си имал години да я настроиш срещу мен.
Не е вярно.
Почти не сме те споменавали.
Дай му за каквото е дошъл. - Скрижала ли?
Не възнамерявам да ти го връщам.
Както и дъщеря ти, впрочем.
Негодник!
А сега потънахте в земята!
Каква неприятна гледка.
Софина наистина е много могъща магьосница!
Би следвало да си се поучил от последния път.
Ти си искал да ни заловят.
Не. Исках да заловят и Саймън, но той успя да се измъкне.
След толкова години заедно ни предаде заради една вещица?
Никога не вярвай на мошеник.
Освен това…
Кира е много щастлива и добре обгрижвана тук.
Обикнах я като свое дете.
Не разбирах шумотевицата около бащинството, докато не станах баща.
Да имаш едно създание, което следва примера ти
и се оставя да го оформиш по свое подобие…
Чувстваш се като бог!
Гледай ти, аз съм и бог, и лорд. Браво на мен!
Блекууд?
Ще ги върнеш ли в затвора? И прибери наградата за главите им.
Аз ще ви оставям.
Очаквам двама богаташи от Балдурови порти и Водна падина.
Ще говорим за възобновените Игри на слънцестоенето!
Все нещо съм постигнал, нали?
Много се радвам, че се видяхме.
Холга! Холга!
Убий и двамата.
Трябва да я измъкнем. - И това ще стане.
Но първо трябва да отървем кожите.
Имаш план, нали? - Ти със сигурност нямаш.
На колене.
Хубава брадва.
Гелрин Фохамър ли я изкова?
Как позна?
По инкрустацията.
Как е, добре ли е балансирана?
От тъмна стомана е.
Много добре. - Сега наведете глави.
Чакай!
С какво я чистиш?
Ще бъдеш обезглавена.
Това ли те вълнува сега?
Ако не възразяваш.
С преварено ленено масло. Веднъж месечно.
Трябва да е всяка седмица. Затова има ръжда.
Добре, сечи. - Давай, сечи.
Дръж я!
Спрете я!
Сега ни паднаха!
Преди това… - Ще търсим ленено масло, знам.
Чук-чук.
Исках да проверя как си.
Знаех си, че ще го видя някой ден.
Надявах се да е различно.
Трябва да разбереш, че…
Когато той изгуби майка ти,
изгуби и себе си.
Защо той излъга за скрижала?
Може би от срам, че се е отказал от толкова много за толкова малко.
Дали да не говоря с него?
Какво?
Той замина, скъпа. Няма го.
Дадох му скрижала на богатството
и той си тръгна.
И Холга ли?
Съжалявам.
Искам да знаеш, че дори той да не е до теб,
аз винаги ще бъда.
Знам.
Щом виждаш добро в мен,
това ми дава надежда, че може и да има такова.
Може да изстреляме в стаята й стрела с бележка.
Ако я уцели? - Ще трябва да поемем риска.
Да убия дъщеря си със стрела ли?
Не става.
Дори тогава няма да дойде. Тя възприема
Фордж като свой баща.
Трябва да я измъкнем сами от онзи замък.
Това е лудост, Ед.
Замъкът Невър е по-охраняван и от Крепостта на Корин.
Ще ни трябва дружина.
Дружина ли? Кой би ни помогнал? Няма с какво да им платим.
Да, но Фордж има.
Богаташите идват да залагат в игрите.
Сигурно се събира цяло състояние. - Да.
Да не говорим за скрижала.
Така Кира ще разбере…
Че сме имали добра причина да я изоставим.
Не бих се изразил така, но да.
Кого ще включим в дружината?
Чудя се дали Саймън още е в Трибоар.
Саймън е кошмарен магьосник.
За две години сигурно е задобрял.
Този номер просто няма равен.
Тогава този? Обичате ли мирис на косена трева?
Усещате ли? Мирис на прясно окосена трева.
И петгодишният ми син го може.
А може ли да прави това?
Тъпо.
Не е задобрял.
Не е важно какво прави там.
Никак не е лесно да се мержелееш леко.
Всеки може да се мержелее, но не и леко.
Това вече е истинска магия.
Това…
Той ни обира!
Не, това е част от фокуса.
Лъже.
Дръжте го!
Заклинание щит!
Не беше заклинание щит.
Представлението не струва.
Мъртъв си!
Саймън? - Холга!
Бис ли чакаш? - Измъкнете ме оттук.
Трябваше да ви предупредя за Фордж.
Щом тръгнахме, Софина опита да ме убие,
а той не си мръдна пръста.
Говори се, че тя е разболяла лорд Невърембър,
за да разчисти пътя на Фордж.
Нейната магия е друго нещо.
Не се подценявай, нали те гледахме.
Може да я замериш с прясно окосена трева.
Много смешно.
Не те виня, че искаш да спасиш Кира.
Харесва ми идеята да катурнем Фордж.
Но обирът не си струва риска.
А да обираш публиката си?
Колко си закъсал? - Отчаяно.
Щях да спя в театъра,
но вече не е разумно. - Тогава?
Знаем ли дори с каква арканна магия е защитен трезорът?
Ще разберем! - Как?
Ще се промъкнеш там ли?
Аз ли? Не.
Друид може би, в животинска форма.
Те могат да се промъкват незабелязано
като мишка или… - Сърна.
Ама разбира се! Ще се смеси с другите сърни в замъка.
Не ми се подигравай.
Къде да намерим друид?
Познавам един друид. Дорик.
Няма друга като нея.
Надушвам романтични чувства.
Да. За мен беше така.
Тя обаче не одобри моята неувереност.
Не е най-доброто ти качество.
Благодаря.
В името на Фордж Фицуилям
затворникът се осъжда на смърт чрез разчленяване
заради това, че е злословил срещу нашия владетел.
Смарагдовият анклав няма да отстъпи!
Правдата не може да умре!
По мой знак.
Твоята Дорик е радикал.
Не, това не е Дорик.
Хайде! Убийте я!
Напред!
Това е тя.
Какво е това чудо? - Совомечка.
Колко още? - Тук горе е.
Стой на място! - Чакай! Аз съм!
Саймън. - Саймън чий?
Ох.
Саймън Аумар.
Магьосникът.
Ухажвах те.
Ти каза, че те натъжавам.
Не че съм направил нещо. Просто съм си такъв.
Да. - Да.
Защо сте тук?
Трябва ни сърна. - Не ни трябва сърна.
Искаме да свалим Фордж Фицуилям.
Как така живееш тук?
Родена съм от хора, които не искали дете полудемон.
Горските елфи ме прибрали.
В анклава съм, за да ги браня.
Още една причина да ни помогнеш.
Само ти можеш да се промъкнеш в замъка
и да видиш какво ни чака там.
Ясно е, че не вярвам на хората.
Намирам ви за зли и себични.
И аз те намирам за малко проклета.
Аз съм човек само наполовина.
Обаче си лош магьосник.
Не, Саймън е могъщ магьосник!
Потомък е на Елминстър Аумар.
За да успеем, трябва да сме уверени, че това е възможно.
Той не е. - Да, тя май е права.
Саймън може да няма моя ум или силата на Холга,
но когато е важно, той се справя.
Затова го избрах. - А и не познаваш друг магьосник.
Холга, не помагаш.
А ти с какво точно допринасяш?
Аз ли? Планировчик съм.
Аз съставям плана.
Вече го състави, с какво допринасяш сега?
Ако планът се провали, съставям нов.
Плановете ти се провалят.
Не. - Също свири на лютня.
Холга, това е друго. Повярвай ми, незаменим съм.
Е…
Никой от плановете ни да свалим Фордж не успя.
Усъмнихме се в издигането му на власт
и той ни обяви за врагове.
Започна да руши домовете ни
и да избива народа ни.
Ако скоро не го спрем,
няма да остане какво да браним.
Не го правя заради парите,
а за народа, който ме прие, когато никой друг не пожела.
Тогава ще задържим твоя дял.
Долавям нетърпението ти.
Сзас Там.
Но ти винаги си била следовникът, на когото съм разчитал.
Свали капишона.
Не крий символите от мен.
По-добре да ме одерат жива,
но да не прекарам и час повече с Фордж Фицуилям.
Този човек е непоносим.
Но не бихме стигнали дотук без неговия "чар".
Стига живите са мърсили този свят.
Утешавай се с мисълта, че работата ти тук почти приключи.
Ето те и теб!
Без гугла очевидно.
По-добре стой с нея.
Вие, червените магове от Тей, не сте популярни,
колкото би трябвало, извън Тей.
И скоро ще сте още по-непопулярни.
Далеч съм от мисълта да ти казвам какво да правиш.
Колдуел и Пирадост пристигнаха и се канех…
Ужасно, нали? Трябва да смажа тези столове.
Те са…
Ще се уверите, че сме взели всички възможни мерки
да защитим активите, които бихте могли
да заложите в Игрите на слънцестоенето.
Имаме нови портикули във всяко крило на замъка.
Вдигне ли се тревога, никой не може да влезе или излезе.
А ето го и…
самия трезор.
Моят главен съветник Софина ще сподели подробностите.
Защитен е с арканния печат на Морденкайнен.
Е…
може би не с всички подробности, но…
Достатъчно е да знаете, че е много силна магия.
Кое ви накара да възобновите игрите?
Лорд Невърембър ги считаше за жестоки.
Аз не съм лорд Невърембър.
За разлика от мен, той предпочита да вегетира.
Ужасен сте.
Понякога прекалявам.
Истината е, че игрите сплотяват града, както нищо друго.
Ролята на управата не е да отказва на хората онова, за което копнеят.
Нито да пречи на богатите негодници да се възползват от тях.
Нещо освежаващо?
Тишина!
Сред нас има дива форма.
Ей!
Стой!
Не мога да я хвана!
Все пак се превърна в сърна.
Но чак накрая.
Сигурна ли си за Софина? - Видях знаците по нея.
Затова бях безсилен срещу времестопа й.
Фордж е знаел. Държи дъщеря ми с червена магьосница.
Трезорът е защитен с арканен печат "Морти Кеймън".
Морденкайнен?
Да, това е. - Жалко.
Какво?
Не можем да влезем с такъв печат.
Непроницаем е. - Тогава използвай магия.
Започва се.
Всеки си мисли, че магията решава всички проблеми.
Има си граници. Това не е приказка за лека нощ.
Това е реалният свят. - И не може да се отвори?
Само ако бях от най-могъщите магове, обаче не съм.
Или ако имахме Шлема на разделението.
Кое?
Този шлем обезсилва магиите в близост.
Но все едно.
Той отдавна е изгубен. Свършено е.
Стига.
Какво толкова? Ще намерим шлема.
Тогава ще трябва да се настроя към него, а не ме бива в това.
Ще се справиш. Знам, че можеш.
Само с приказки не става. - Не и ако ти ги кажеш.
Само че не мога. - Можеш.
Но няма. - Само го кажи.
Не! - Добре.
Нека остане между нас. Да не сриваме бойния дух.
Какъв боен дух?
Холга знае къде е шлемът. - Така ли?
Племето ми се е било за него с Култа към дракона във Вечните блата.
Просто ще ги питаме къде е.
Битката е била преди век. Те са мъртви.
Ами питай ги с магия.
Той изнесе цяла реч как не ставало с магия.
Всъщност може да стане.
Възкресяваш мъртви ли?
Не ги възкресявам,
но имам амулет, с който мога да ги разпитам
и пак да заспят навеки.
Гадост. - Да, доста е гадно.
Всъщност е чудесно.
Потегляме към Вечните блата. Благодаря за почерпката.
Какво? Не…
Просто плати с магия.
Дивата форма трябва да е в съюз с бившите другари на Фордж.
Дали Фордж не работи срещу нас?
Докато печели от това,
той няма да се меси в настъплението на Сзас Там.
Ще открия тези разбойници.
Преди това…
Мъжете отзад ги оставиха да избягат.
Разбрано.
Той е теянец!
Ед.
Виж къде сме.
Марламин? Сериозно?
Защо си го причиняваш?
Само ще си взема нещата.
Боядисал е кепенците.
Не е зле.
Холга!
Здравей, Марламин.
Това ли е Марламин? - Да.
И ние останахме изненадани първия път.
Мислех, че ще лежиш по-дълго.
Избягах оттам.
Не си се променила.
А ти с какво се занимаваш?
С обичайното.
Градината. Работя над книгата си.
Още пазиш тоягата, която ти подарих.
Да.
Ако искаш, вземи си я.
Гуин не си пада по ходенето. - Гуин?
Вкъщи ли си, скъпи? - Тук съм.
Разбих глутница булиуци долу при…
Здравей.
Коя е тя? - Гуин, това е Холга.
Слушала съм много за теб.
Бих ти стиснала ръката, но…
Приятно ми е.
Докога си в града?
Само минавам оттук.
Ще си говорим с трупове на юг от Незме.
Чудесно.
Отивам да се измия. Какво ще вечеряме?
Сготвих гъска и набрах горски плодове.
Беше ми приятно.
Откога вие двамата… - Почти от година.
Прави ли те щастлив?
Повече отколкото аз?
Да го кажем така. Тя изкарва честно хляба си,
не пие до припадък
и не ме кара да си изплаквам очите посред нощ,
докато се чудя къде е.
Аз страдах.
Бях прогонена от племето си, за да бъда с теб.
А аз се опитах да създам дом, за да забравиш за тях.
Но ти не можа.
Гуин изглежда мила.
Заслужаваш го.
Благодаря ти.
Когато ти си тръгна, останах без семейство.
Но бях благословен с друго.
Пожелавам същото и на теб.
Моята сладка Хо-Хо.
Ще смачкаме Фордж.
Ще покажа на Марламин и Племето на лоса, че са глупаци да ме изтърват.
Богатства и добра съдба
не са по-сладки от сок от лоза.
Да вдигнем чаши с румен тен,
до дъно да пием и нощ, и ден.
Хей-хо, пий със мен, - Хей-хо, пий със мен,
живот веднъж се живей… - живот веднъж се живей…
Знай, че си благословен, - Знай, че си благословен,
и капчица ти не пилей… - и капчица ти не пилей…
Хей-хо, пий със мен, - Хей-хо, пий със мен,
живот веднъж се живей… - живот веднъж се живей…
Знай, че си благословен, - Знай, че си благословен,
и капчица ти не пилей… - и капчица ти не пилей…
Много мои сродници са дали живота си тук.
Все си представях как ще бъда погребана в свята земя като тази.
Да.
Някой има ли лопата?
Саймън, как ще го направим?
Прочитам заклинанието от клирическия амулет.
Трябва да е някъде тук. Ето го!
Щом мъртвецът се събуди, можем да му зададем пет въпроса.
След това ще умре отново, този път завинаги.
Защо пет въпроса?
Просто са толкова. - Изглежда произволно.
Може ли да започваме вече? - Добре.
Прекрасно.
Май не го казвам правилно.
Само се стреснах, това е.
Започваме.
В битката във Вечните блата ли умря?
Да. - Чудесно!
Не и за теб. За което съжалявам.
Още четири въпроса, нали? - Да.
Не питах теб.
Това брои ли се за въпрос? - Да.
По дяволите.
Отговаряй само като питам теб, става ли? - Да.
Защо каза "става ли"?
Не бях аз.
Чудно. Къде е лопатата?
Токе Хоргат.
Видя ли Шлема на разделението по време на битката?
Беше у вожда ми Станхард Гримулф.
Добре.
Той какво направи с него?
Когато култистите нападнаха, знаехме, че ги превъзхождаме.
Но нямахме предимство пред дракона Рейкор.
Хоргат!
Вземи го и бягай.
Опази го от Рейкор на всяка цена!
Разбрано. Не се безпокой.
Това е последното, което помня.
Е, добре…
Благодаря за помощта.
Да потърсим Станхард Гримулф.
Почакай!
Ами останалите три въпроса?
Какво да питам? Той каза каквото знае.
Не може да го оставиш така. Виж го само.
Добре де.
Любима храна?
Овес. Не, просо!
Леле.
Обичаш ли котки?
Не точно.
Добре.
Колко е две плюс две?
Не мога да смятам.
Не ти ли олекна? - Не.
Понякога най-трудното решение за един предводител
е кога да отстъпи.
Аз дадох заповедта.
Наредих на моя боен вожд да предаде шлема
на най-бързия ни ездач Вен Салафин.
Ако успеем да прехвърлим рида…
Хайде пак.
Беше утринта на битката.
Докато излизах от ваната, се подхлъзнах на камъка.
И после се включи в битката?
Не. Умрях при падането.
Станхард Гримулф каза, че дал шлема на Вен Салафин.
Това си ти, нали?
Аз съм Свен Салафин. Вен е брат ми.
Това е някакъв кошмар.
Вен добре ли е?
Бях ранен и без кон, докато напусках бойното поле.
Не мислех за себе си.
Исках само да опазя шлема.
Беше теянец със знака на Сзас Там.
Зачаках гибелния удар.
Но той не последва.
Беше добър човек.
Каза, че името му е Зенк Йендар.
Беше избягал от Сзас Там и живееше като изгнаник.
Докато умирах, той ми обеща да пази шлема.
Не знам защо, но му повярвах.
Шегуваш се. Добър теянец?
Казвам истината.
Дрънкаш глупости.
Излъгал те е, умрял си напразно.
Шлемът е изгубен. Ще търсим друг начин.
Не, чувала съм за Зенк.
Той е паладин. Помогна на Анклава срещу клириците от Талос.
И аз съм го чувал.
Зенк отблъснал жрец само с подострена кратунка.
Подострена кратунка? - С нещо остро.
Теянците са убийци! Точка.
Какво?
И аз го знам. - Не.
Братовчед ми се е бил с него в Анаурох. Бил добър човек.
Тогава вървете при прекрасния Зенк да си плетете плитчици.
Аз ще намеря друг начин.
Какъв му е проблемът? - Има минало с теянците.
Разбирам как се чувстваш, но нямаме време.
Ще е предателство към Зиа.
Не, няма. Правиш го, за да спасиш нея и Кира.
Ако Зенк се окаже гадняр, лично ще го съсека на две.
Много мило. - Какво имаме да губим?
Кой знае къде е тъпият Зенк?
Чух, че работел с харпъри в Морнбринов щит.
Чудно! Харпъри.
Какъв му е проблемът с харпърите?
И с тях има минало.
Добре, да вървим.
Прощавайте?
Още съм жив.
Ясно.
Любима книга?
Трудно е да посоча само една.
Беше петият въпрос, нали? - Да.
От историческите книги бих избрал
"Зъбатият том от Ликантус Сзар".
Това беше четвъртият въпрос.
Ехо?
Втасахме я.
Тегли! Тегли!
Хайде, помагайте!
Живо е!
Благодаря!
Интересен е. - Има и по-интересни.
Ед, говори с него. - Ти иди.
И аз съм вадил котки от риби.
Зенк, нали?
Не бих отговорил, без да знам с кого разговарям.
Аз съм Холга Килгор.
Това са Саймън, Едгин и Дорик.
Какво ви води в Морнбринов щит? - Ти.
Търсим Шлема на раздразнението.
Разделението.
Мнозина изгубиха живота си за шлема.
Нека не омаловажаваме саможертвата им.
Янкли.
Янкли и на теб, добри ми господине.
Известен си като човек на честта.
Уверявам те, че искаме шлема с напълно благородни мотиви.
Да. Ще оберем един човек.
Холга!
Не кого да е, а Фордж Фицуилям.
И червената магьосница с него.
Елате с мен.
Какво е това място?
Харпърско убежище.
Но вашият приятел Едгин вече го знае.
Как разбра, че бях харпър?
Може да си обърнал гръб на клетвата си,
но тя не ти е обърнала гръб.
Симетрията не прави това изречение по-смислено.
Защо ще обирате Фицуилям?
Открадна от Едгин дъщеря му и голямо съкровище от нас.
Плюс скрижал на възкресението.
Не е нужно да знае всичко.
Аз само…
С други думи, Фордж е истински кучи син.
Виниш майка му за неговата поквара?
Какво?
Не, такъв е изразът.
Разбирам.
Не се увличам по жаргонен език.
Ти май не си голям веселяк?
Ако Фицуилям е в съюз с червен маг,
целите им едва ли са само политически.
Преди повече от век некромантът Сзас Там
беше от осемте зулкири, владетели на Тей.
Чудно, урок по история.
Но Там жадуваше за абсолютна власт.
Преди слънцестоенето
жителите на столицата се събраха да го честват.
Но нито те, нито другите владетели
знаеха, че Там имаше свой план.
Да направи нечестив преврат.
Той отприщи Смъртно възвание,
заклинание, което поглъща душите на съзрелите го,
подчинявайки ги на волята си.
С помощта на своите червени магове Сзас Там създаде армия от немъртви,
с която завладя цялата страна.
Властта на Сзас се простира само до границите на Тей.
Навярно той и маговете му няма да спрат,
докато не заразят цял Фейрун със своето вероломство.
Свърши ли? Вече знаем, че червените магове са зли.
И Фордж го знае.
Въпросът е, щом са го издигнали на власт, какво печелят те?
Май си имаме общ враг.
Дай ни шлема и ще свалим Фордж.
Никой не остава лорд, ако няма богатство.
Червените магове остават без марионетка.
Какво ще правите с богатството?
Какво значение има?
Няма да се замесвам в злонамерената му употреба.
Добре, ще го раздадем на народа.
Закълни се. - Какво?
Постави ръка на харпърския печат
и се закълни, че ще раздадеш заграбеното богатство
на народа на Невъруинтър.
Добре, става.
Хайде, Ед.
Обещай, че ще раздадеш парите на Фордж.
Обещавам, че…
ще раздам парите на Фордж на народа на Невъруинтър.
Задръж го.
Може още да не вярваш на думите си, но аз вярвам.
Радвам се за теб. Саймън, дръж.
И така, къде е шлемът?
В недрата на Тъмна бездна. - Какво?
Нали го пазиш? Защо го остави там?
Там не би отишъл никой, комуто е мил животът.
Направо прелест. - Точно обратното.
Знам. Това беше ирония.
Считам, че иронията е острие, което пробожда своя обладател.
Така ли, Зенк?
Има вход при Планината на мечовете
в гората Криптова градина.
Оттам ще се спуснем до руините на Долблунде.
Може ли да попитам защо напусна харпърите?
Това, че бях харпър, уби жена ми.
Съжалявам.
Убийците бяха ли наказани?
Тоест теянците?
Не.
Не всички теянци са злонамерени.
Бях дете, когато Сзас Там завладя Тей.
Бях свидетел на ужаса на заклинанието.
Почтени хора се превръщаха в чудовища.
Умовете им бяха заличени само за миг.
Родители се нахвърляха на децата си.
Аз се измъкнах жив…
Но това ме промени завинаги.
Двамата с теб сме изгубили част от себе си.
Важното е какво правим с онова, което е останало.
Казах ти какво ще направя.
Ще проникна в замъка и ще си върна семейството.
А скрижалът?
Искаш да възкресиш жена си. - Да.
Много добре.
Но помисли. Така нареченият ни "живот" е само един от много.
Да върнеш любимата си към стария й живот,
означава да й отнемеш новия.
Може ли някой друг да язди с него?
Последвайте ме до отвърстието.
Отвърстие ли?
Тъмна бездна има много входове.
Този е от по-незабележимите.
Аз съм последен.
На един ден път е. По този път ще избегнем нежелани срещи.
Стойте близо и не шумете.
Каквото и да знаете за това място, то е много по-опасно.
Ако стане твърде мрачно,
хванете ме за ръка и ще ви водя.
Отсега ти казвам, няма да го хвана за ръка.
Стойте нащрек, нямам му доверие.
Въпреки че ни помага?
Крие нещо в ръкава.
В ръкава ми е само ръката ми.
Как ни е чул? - И това го чух.
Мразя те.
Пътят към руините е оттук.
Не мърдайте!
Рохнон.
Поглъщачи на разсъдък. Дребни, но страховити.
Парализират жертвата, поглъщат мозъка и овладяват тялото й.
Какво да правим? - Нито звук!
Привлича ги менталната енергия.
Колкото по-интелигентна е плячката, толкова по-вероятно е да нападнат.
Това беше малко обидно.
Ето го. Висящият град Долблунде.
Шлемът е оттатък пропастта.
Мостът е защитен с древен гномски капан.
Следваме точна формула, за да не задействаме механизма.
Каква е тя? - Съвсем проста.
Тръгваме от центъра само по нечетни блокове,
освен на всяка пета крачка,
която е встрани.
Вляво или вдясно, все едно,
като първият и последният са равно отдалечени.
После се продължава по нечетните блокове,
като от средата сменяме на четните
и стъпваме встрани на всяка четвърта крачка,
докато стигнем трите…
Може да съм…
стъпил на моста.
Не се усетих, че започва оттук.
Съжалявам за което.
Конструкцията не е много здрава.
Не можеш ли да ни прехвърлиш с магия?
Далече е за телекинеза.
Имам въже в торбата.
Мога да го вържа за брадвата
и да я забия в скалата отсреща.
Скалите са твърди, нали знаеш? - Млъквай.
Това откъде го имаш?
Тоягата на Марламин ли?
Свих я от един вълшебник край Сиви връх.
Не е просто тояга.
Това е жезъл Оттук-дотам.
Какво? - Обсегът му е към 500 ярда.
Гледайте.
Оттук…
дотам.
Работи!
Видяхте ли?
Дори не ни трябва мост!
Добре се справих.
Измъкна се.
Връчвам го на теб. Пази го с цената на живота си.
Дадено.
Дръж.
Тук има зло.
Тези да не са…
Теянски главорези.
Остарял си, Йендар. Сигурно е от лошата ти кръв на смъртен.
А ти, Дралас, си все така противен, както при последната ни среща.
Тогава ще се погрижа да не се срещнем повече.
Оставете ги на мен.
Добре, че е на наша страна.
Да бягаме.
Защо, нали ги изби?
Трудно се убива нещо, което вече е мъртво.
Готов ли си за нова схватка, Йендар?
Бързо!
Ама че шишкав дракон.
Това е Тембершо. Явно си е намерил ново леговище.
Да не е изял предишното?
Държа те!
Няма изход!
Саймън! Там горе!
Благодаря ти.
Ти би сторил същото за мен.
Да.
Гадината не се отказва!
Бързо! Заседна!
Ние също.
Ще се удавим!
Отвори портал! - Мога само ако виждам къде!
От тази до онази стена ли искаш?
Водата е солена.
Саймън, помниш ли онзи номер от Трибоар?
Косената трева ли?
Не, пламтящият пръст.
Да, защо? - Холга, удари го!
Искаш още ли да го разлютиш?
Щом кажа, се гмурнете под водата.
Това ще е знак за теб, Саймън. Разбра ли?
Ти пък какво гледаш?
Харпър, който се пробужда.
Давай, Холга!
Отново.
Сега!
Тук ви оставям.
Желая ви успех.
Няма ли да дойдеш? - Иска ми се да можех.
Но това е ваша мисия.
Дадох ви средствата. Използвайте ги.
Защо не ги използваш ти?
Ти си по-добър в схватките, стратегията…
Изобщо във всичко, освен в приказките.
Не си голям събеседник.
Когато надеждата залинее и се надигнат съмнения,
си припомням Догмите на древните…
Добре. До нови срещи.
Тръгна си.
Отдалечава се.
Върви по абсолютно права линия.
Един момент, има скала.
Ще заобиколи ли?
Не.
Прегази я.
Какво си мърмориш?
Подготвям се да се настроя.
Ако не се свържа с шлема, е безполезен.
Не ти е лесно след всичко преживяно, за да го вземем.
Да, наясно съм.
Съдбата ни е в твои ръце.
Хайде.
Ето го и него, великия Саймън Аумар.
Заклинателят с магьосническа кръв.
Кой си ти?
Не ме ли познаваш?
Аз също се казвам Аумар.
Ти си моят прапрадядо.
Това се казва шлем.
Защо мислиш, че си достоен за него?
Понеже вярвам в себе си?
Питаш ли ме?
Не… Убеден съм.
Аз съм велик магьосник.
Така ли?
Магията е странно нещо.
Сама избира кой да я владее.
И не понася глупаци.
Защо ми го казваш?
Струва ми се, че знаеш…
Саймън.
Настрои ли се?
Добре ли си?
Дай да ти помогна.
Какво стана?
Говорих с някого. - Така ли?
С моя прапрадядо. Беше…
неотзивчив.
Говорил си с него?
Видях как шлемът излетя, щом си го сложи.
Там времето тече различно.
Ще опитам друг подход.
Добре. Нов подход. Опитай.
Ще се справиш.
Задобряваш. Отскочи по-малко.
Продължавай.
Потегляме след шест часа.
При провал няма да си върна семейството.
Чудесно.
Как може да си такъв пъзльо?
Аз ли? Ти също се криеш.
Добре, остави на мен.
Не, не.
Отивам.
А искаш да си харпър. - Тихо!
О, не. Проклятие.
Ето го.
Не се опитвай да го хванеш.
Просто го пусни.
Ед!
Ед! Имаме проблем.
Не става.
Шлемът ли?
От часове не мога да мина покрай стария негодник!
Казах, че няма да се справя, и така и стана!
Каква е тази врява?
Има малък проблем с шлема.
Саймън, просто го направи.
Да, благодаря, Холга. Просто ще го направя.
Още в пивницата ти казах, че ще стане така,
но ти не ме послуша.
Как така си му казал?
Той не искаше да сриваме "бойния дух".
Знаеш ли защо? Не познавам по-голям твърдоглавец от него!
Убеждаваш ни за нещо невъзможно,
а после обвиняваш нас!
Щом не можеш да се настроиш, ще съставим план Б.
Изровихме близките ми, слязохме в Тъмна бездна за шлема.
А ти си знаел, че не можем да го използваме?
Вие хората вечно лъжете.
Не съм излъгал. Вярвах, че Саймън ще успее.
Слушайте, имаме няколко часа до началото на игрите.
Просто ще сменим стратегията.
Вместо да се обвиняваме един друг,
нека просто съставим нов план!
Аз ще съставя маршрута си към къщи.
Как можах да ви повярвам…
И аз си тръгвам.
Съжалявам за Кира.
Ще намерим начин да я вземем, но няма да е днес.
Не можем да се откажем, преди тя да е в безопасност.
Не ти ли писна от провали?
Не! Това е идеята!
Провалът не бива да ни спира, защото спрем ли, сме се провалили.
Никой от нас не може да се похвали с живота, за който си е мечтал.
Нали?
Холга.
Ти изостави племето си заради мъж,
който те остави, защото ти страдаше за племето си.
Откажеш ли се сега, няма връщане!
Същото важи за теб, Саймън.
Ти си мижав крадец, представящ се за мижав магьосник.
Пак ли ще правиш фокуси? - По-добре е от смъртта.
Има и по-лошо от смъртта.
Дорик. Ти си почтена
и не би искала да обясниш на Смарагдовия анклав,
че си се отказала от шанс да ги спасиш.
Много бързаш да ни съдиш.
Ами ти, Ед? - Аз ли?
Аз съм царят на провалите!
Изгубих всичко важно за мен и вината е само моя.
Да ви кажа ли кой уби жена ми?
Аз бях.
Реших, че харпърската клетва ни пречи да живеем по-добре.
Не знаех, че червените магове бележат съкровищата си.
Отведох ги право у дома.
Нямах дори късмета да съм вкъщи, когато дойдоха.
Предадох харпърите, семейството си, вас.
Ето затова не мога да се откажа.
А сега ме извинете. Ще седна на този камък
и ще съставя план.
Мръдни малко.
И аз бих седнал, но няма място.
Какво ще кажете за това?
Ще проникнем в трезора с жезъла Оттук-дотам.
Не, вече ти обясних.
Трябва да виждаш къде отиваш.
Идеята ми е друга.
Ще сложим портала на нещо, което ще вкараме в трезора.
В трезора влизат само съкровища.
Ще сложим портала върху съкровище.
Фордж каза, че богаташите от Балдурови порти и Водна падина
ще носят богатства, за да залагат.
Ще минат по Висок път. Може да заловим техен конвой!
Ще има много стража.
Но те ще пазят
някой да не извади нещо, а не да не вкара нещо вътре!
Холга, бих те разцелувал! - Опитай само.
Идеално. Много благодаря.
Такава радост е за мен да посрещна вас,
добри хора на Невъруинтър, на възобновяването
на Игрите на слънцестоенето!
Гарантирам, че ви очаква най-разтърсващото зрелище
на Брега на мечовете.
Правилата са съвсем прости:
Пет тежки изпитания. Пет отбора от шампиони.
Който оцелее и достигне Клетката на спасението,
продължава в следващия кръг.
И още нещо.
Призовавам ви да не си тръгвате до приключването на игрите.
Приготвил съм прекрасен подарък
за всеки един от вас!
Свалете ме вече.
Тук е абсурдно високо. Не се разбрахме така.
О, не. - Какво има?
Обърнат е към пода. Защо са го сложили така?
Лошо. - Защо всичко се обърква?
Ще опитам да отворя процеп.
Игрите започнаха.
Преминаваме към план В. - Проклятие. Какъв е той?
План В е да се върнем към план А.
Ще се настроиш към шлема. - Наречи го просто план А.
Вече е урочасан.
Знаеш, че не мога да се настроя.
Не е вярно!
Просто не успя. Погледни ме!
Помниш ли удара ни в Шумна вода?
Успя да се изкатериш чак когато Джолим насъска кучето си.
Като крадяхме копието на Аот Фезим,
заклинанието ти проработи чак на косъм от стрелите.
Дори в Трибоар обърна гравитацията в целия театър!
Наистина ли?
Стана случайно.
И се получи само защото щяха да ме убият.
Именно!
Чуй. Ти си най-силен, когато се мислиш за най-слаб.
Но успяваш.
Ти ще проникнеш в онзи трезор.
Не защото можеш,
а защото си длъжен.
Аз ще продължа да човъркам.
Мога да мина като червей и през малка дупчица.
Като червей!
Чудесно. Виждаш ли? Ако план В се провали, имаме план Г.
План Г не е ли просто план Б?
И той е урочасан. - Като всичко друго.
Ето. Така ще поддържаме връзка.
Това е камък.
Всъщност е съобщаващ камък.
Действа само един час.
Хитро.
Как ще проникнем?
Лесно. Ще отвлечем вниманието им.
Имам добро предчувствие за план В.
Какво търсиш тук?
Щом битката приключи, приятели се влюбват,
синове прегръщат майки, братя и бащи.
В приятели съперниците се превръщат.
Да празнуваме, моми и момци.
В приятели съперниците се превръщат.
Да празнуваме, моми, празнувайте, моми…
Празнувайте, моми…
Какво има? Разваляш песента!
Заклещих си крака.
Съсредоточи се, Саймън.
Що за лудост е това?
Май заподозряха нещо.
Девет ада.
Там! Нарушители! - Бързо!
Кира трябва да е там.
Намерете трезора. После ще се срещнем. Тръгвайте!
Стойте!
Ето я!
Ще ги задържа. Намери трезора.
Сигурна ли си? - Напълно.
Не бъди толкова сигурна. - Дръжте я!
От Съвета за помилване съм. Качиха се горе.
Отваряйте!
Един момент!
И така става.
Добре, ще се справиш.
Отпусни се. Не бързай. - Ето го!
Хвърли го!
Кой бил тук - пишман магьосникът.
Нямам време за това! - Аз имам всичкото време на света.
Не разбираш. Ако не се настроя, ще умрем!
По-добре да умреш като глупак, отколкото да живееш като такъв.
Стига! Не ме познаваш.
Знам, че петниш родовото име!
Все едно! Остави ме да се настроя!
Не и докато съм жив. - Ти не си жив!
Твоето време свърши. Сега е мой ред.
Няма да го позволя.
Не ми пука!
Съжалявам.
Доста се забави.
Саймън!
Саймън, ти ли беше?
Да! Успях!
Браво на теб.
Излиза, че сам съм се спирал.
Нали това ти казвах!
Проникнах в трезора.
Ние също.
Тук няма нищо.
Как така? Всичко е тук. Къде сте?
Ти къде си?
Мисля, че съм под арената.
Фордж.
Този тук.
Това не е добре.
Саймън! Дорик! Там ли сте?
Какво правиш тук?
Кира!
Дойдох за теб.
Трябва да тръгваме.
Ти ме изостави.
Не. Знам, че ме смяташ за лъжец и лош баща, но…
Аз съм лош баща.
Наистина те изоставих.
И не се опитвах да върна майка ти.
Исках…
да върна жена си.
Ако беше успяла да я опознаеш
и да я обикнеш, както аз, щеше да разбереш.
Но ако дойдеш с мен,
ще имаш този шанс.
Би трябвало да различаваш дъщеря си
от 300-годишна магьосница.
Спокойно, Кира е добре.
За разлика от мен, тя не те очакваше.
Май не знае колко упорит си станал.
Виж, Ед…
Много съжалявам как се развиха нещата.
Но ако си честен,
ще признаеш, че аз ще осигуря на Кира по-добър живот.
Поне ще си спокоен, че тя е с бащата, когото заслужава.
Неприятна работа, не ми се гледа как умираш.
Затова ще си изляза.
Какво?
Щом ще ни убиваш, нека поне умрем достойно.
За какво говориш?
Нека да участваме в игрите. Дай ни шанс да се борим.
Това всъщност не е никакъв шанс.
Дори по някакво чудо да оцелеете, Софина ще…
Много по-добре за теб е да умреш тук, отколкото да участваш в игрите.
Не.
Те разгромиха хората ни. Нека да се бият на арената.
Заслужават поне това.
Кофти ден.
По-добре заспивай пак.
Да не сме… - На арената.
Този глупчо увеща Фордж да ни вкара в игрите.
Глупчо ли? Спасих ни кожите!
И сега сме точно над съкровището.
Не е ли подозрително, че Софина се съгласи?
Определено е намислила нещо.
Къде точно под арената беше?
Спомняш ли си?
Не съм сигурна.
Имаше някакъв пристан.
Видях да товарят всичко на кораб.
Кораб.
Фордж не е криел плячката от нас. - Крадял я е за себе си.
Станал е лорд само за да има достъп до трезора.
Възобновил е игрите, за да събере още богатство.
Ами Кира?
Няма да я остави. Трябва да стигнем до кораба.
Не разбирам. Щом Фордж заминава, какво печели Софина?
Мога да ни измъкна оттук.
Заключваща гривна. И на мен сложиха такава.
А тъкмо започна да му хващаш цаката.
Просто минаваме през лабиринта?
Докато стигнем клетката ли?
Бягайте!
След мен!
Благодаря.
Къде са другите? - Насам.
Опитвал ли си месо от омларпард?
Не. Твърде дивечово е за вкуса ми.
Корабът е готов, господарю.
Изглежда, че корабът ми е готов,
така че с Кира заминаваме.
Дано сътрудничеството ни е било така ползотворно за теб, както и за…
Изчезвай от града ми.
Ясно.
Отдръпнете се!
Пари!
За малко да изгубя ръката си.
Но пък виж какво изгуби.
Хайде.
Дорик?
Трябва да има изход от арената.
Хайде! Бързо!
Не.
Това не е изходът. - Напротив.
Дори да оцелеем, ще има нови изпитания,
докато всички в тази клетка не загинат.
Трябва да намерим друг начин.
Хрумна ми нещо. Елате.
Какво си намислила?
При гонга скачаме вътре.
В това ли? - Като него ли искаш да свършим?
Ще останем вътре за секунди.
Щом всички сме вътре, кой ще ни измъкне?
Аз. Доверете ми се. - Винаги.
Стойте.
Стойте!
Сега!
По дяволите! Как пари!
Да се махаме.
Вече бях тук.
Нещата ни.
Саймън. Опитай да си махнеш гривната.
Елате с мен.
Ама че втора среща, нали?
Заминаваме ли? - Да.
Изникна нещо, но ще сме в безопасност.
В безопасност от какво?
Какво е това? - Засада.
На кораба, с който щеше да избягаш.
Татко. - Здравей, скъпа.
Фордж, защо не ни кажеш какво е това?
Не знам. - Скрижал на възкресението, Кира.
Причината да те оставя.
Баща ти казваше истината, буболече.
Чичо ти Фордж те е лъгал през цялото време.
Ама че глупости.
Ела с мен, Кира.
Ще си отидем у дома, ще си върнем мама.
Отново ще бъдем семейство.
Няма да вземеш парите ми.
Остави скрижала и се махайте от кораба ми.
Веднага! - Добре, добре.
Какво правиш?
Спокойно. Тихо, мила.
Оставям го, само не я наранявай.
Виждаш ли, Кира?
Баща ти ме познава.
Знае, че бих сторил ужасни неща, за да получа каквото искам.
Дори на онези, на които държа.
В крайна сметка това отличава просяка…
Никой не закача моето буболече.
Саймън, измъкни ни оттук!
Съжалявам, Ед.
Съжалявам, Фордж!
Какви ги реди тази? - Знам ли.
Двайсет хиляди на сиворъките!
Съжалявам, че му вярвах.
Какви ги говориш?
Няма за какво да се извиняваш.
Толкова неща трябваше да направя другояче.
Бях подготвил дълго извинение, но го изнесох пред Софина.
Обичам те, Кира.
Повече нищо няма да застане между нас, нали?
Обещавам ти.
И аз те обичам, татко.
Радвам се, че си тук, хлапе.
Знаете ли колко плячка има тук?
Не знам как корабът не е потънал.
Добре. Ще трябва да се покрием.
Какво е това?
Смъртното възвание.
Затова се е нуждаела от Фордж.
Събрал е града на едно място за заклинанието.
Сзас Там превзема Невъруинтър.
По дяволите.
Какво ще правим, щом стигнем?
Обмислям го. Саймън, какъв беше обсегът на жезъла?
Четвърт миля. Защо?
Ще изпълня обещанието си към Зенк.
Каквото и да е това, спри веднага!
Ей ти! Пристанищният началник. - Виждате ли това?
Като лорд на Невъруинтър
искам кораб с екипаж след петимата, които…
Какво става? Не!
Обещаният подарък от Фордж!
Не! Не!
Не, не!
Не!
Всичко е за вас. Заповядайте.
Така.
Не е свършило, докато не я унищожим.
Каквото и да става с нас, стой скрита.
Използвай медальона.
Според вас къде е тя?
Не уцели.
Добре ли си?
Какво следва, щом я стигнем? - Остави я на мен.
Не познавате моята сила!
Стига!
Нов времестоп!
Саймън, ще се справиш ли? - Не мога, много е силна!
Много съжал…
Твърде дълго
понасях безочието на Фордж Фицуилям.
Престореният чар.
Остроумията.
И точно когато съм на път да пречистя това място
от цялата жива сган, ти дръзваш да се месиш.
Сега, докато умираш,
знай, че това не е краят.
Защото ще страдаш навеки.
Прощавай, но имаш дъх на спарени парцали.
Гадно е.
Какво е това?
Контрирах времестопа ти. Задобрял съм.
Разсеяхме те, за да може Кира да ти сложи гривната
и Дорик да направи това.
Мисля, че стига.
Честно, не очаквах планът да проработи.
Ти ни увери в обратното.
Ей, Холга!
Успяхме ли? - Холга?
Да.
Да, мъртва е.
Това е… - Господи.
Там не е добре, нали?
Не е толкова зле.
Ето.
Саймън! Помогни й.
Това е острие на червен маг. Безсилен съм.
Хей.
Ще те закърпим, няма страшно.
Моля те, не умирай.
Спокойно, буболече. - Моля те.
Не ме оплаквай.
Не. Без последни думи.
Гордея се с това, което направих.
Умирам като герой.
А ти…
Ти си добър човек.
Истински харпър.
Стига. Аз съм идиот и го знаеш.
Обещай ми нещо.
Да, всичко.
Грижи се за нашето момиченце.
Тя е най-хубавото, което си направил.
Добре.
Богатства и добра съдба
не са по-сладки - не са по-сладки
от сок от лоза… - от сок от лоза…
Да вдигнем чаши с румен тен, - Да вдигнем чаши с румен тен,
до дъно да пием и нощ, и ден… - до дъно да пием и нощ, и ден…
Хей-хо! Пий със мен…
Не.
Не!
Нуждая се от теб.
Нужна си ми.
Можем да го използваме само веднъж.
Знам.
Не казвай, че го похаби за мен.
Защо го направи?
Сзас Там няма да остане доволен.
Ако ни последва, ще сме готови.
Ние ли?
Вярно. Ти не харесваш човеци.
Има и свестни.
Ами ти?
Ще се върнеш ли при харпърите? При своите.
Аз съм сред своите.
Знам, че опитът ми да те ухажвам мина доста зле.
Но дали не би ми позволила да опитам още веднъж?
Добре, става. - Така ли?
Успокой се. - Добре.
Проклет потир.
Добър вечер.
Знаете какво последва.
Без магията на Софина лорд Невърембър взе, че се свести.
Първият му акт беше да възнагради
спасителите на Невъруинтър с медал на героизма.
На Смарагдовия анклав
той осигури защита за неговия народ и земя.
Бих казал, че действията ми, макар и осъдителни,
доведоха до истинско възраждане на града.
И макар да съм излежал едва една година от присъдата си,
това
отвори очите ми.
Погледнах навътре в себе си
и се запитах:
"Какво става там вътре?"
Така осъзнах,
че почти всичко тръгва от майка ми.
Тя беше сурова жена, склонна към пристъпи на…
Стига! Чухме достатъчно.
Помилването е отказано.
Съветът се разпуска.
Джарнатан!
Не! Ужасно съжалявам.
Не знам какво ме прихвана. Съжалявам!
Ехо?
Може ли някой да ми зададе още един въпрос?
Някой?
Превод на субтитрите: МИЛЕНА БОРИНОВА