Nu kommer de!
Var beredda.
Två fångar på ingång!
Gör klart för dockning!
Klart!
Försiktigt!
Porten är säkrad!
Fånge på väg!
Härligt, en ny cellkamrat…
Ta inte illa upp. Du verkar jättetrevlig.
Du ska få en husesyn.
Det här är hinken där vårt piss fryser till is.
Det var allt.
-Vad heter du, jäntan? -Holga, och jag heter Edgin. Och själv?
Jag har aldrig delat cell med en hona.
Det ska nog bli trevligt.
Holga gillar inte att bli störd när hon äter potatis.
-Det är dagens höjdpunkt för henne. -Håll klaffen!
Visst, fortsätt du.
Är du lite blyg? Jag är inte så farlig när man lär känna mig.
Var inte sån nu.
Vi skulle kunna få det riktigt…
Det får nog bli tumvantar, bara.
Vem skulle jag imponera på?
Varken penningsäck eller helstekt svin
Går upp mot ett välfyllt krus med vin
Så med rosig kind och svajig blick
Lyft din sejdel, glöm och drick
Sluta sjunga!
Ska bli, Tobias.
-Det är benådningsförhandling i morgon. -Hoppas inte på för mycket, Ed.
Vad menar du?
Jarnathan sitter med i rådet nu. Han är aarakocra.
Han om någon kommer att frige oss.
Knappast.
Tro mig, Holga. I dag bryter du is för sista gången.
På bemyndigande av furstarnas allians öppnar jag härmed benådanderådets möte,
i målen Edgin Darvis och Holga Kilgore.
De är nu inne på sitt andra fängelseår
för grov stöld och skumraskaffärer.
Rådet ska nu bedöma om ni kan bli föremål för benådning.
Vad säger ni?
Tack, kansler Anderton och ärade rådsmedlemmar.
Jag ser att kansler Jarnathan inte är här.
Bör vi invänta honom?
Han är försenad på grund av ovädret. Varsågod att börja.
Ja, men jag…
Vi räknade med hans närvaro.
-Börja, eller avstå från er ansökan. -Ja, då så.
Då börjar jag med lite bakgrundshistoria.
Jag har faktiskt inte alltid varit tjuv.
För ett antal år sen anslöt jag mig till harpisterna,
ett underjordiskt nätverk som ska bekämpa tyranni
och hjälpa förtryckta utan att begära något i gengäld.
Min hustru Zia samtyckte till mitt val, men var medveten om riskerna.
På dagarna tjuvlyssnade jag på legosoldater…
…satte stopp för rövare…
…och såg till att röda magiker ställdes inför rätta.
På kvällen kom jag hem till min ömma hustru och vår dotter Kira.
Det hände att jag vacklade om det där
med att inte begära något i gengäld.
Men min fru sa: "Du behöver inte ge oss allt, bara dig själv."
Börjar Jarnathan närma sig? Jag kan vänta.
Hörde ni inte vad vi sa?
Om ovädret, jo. Men Jarnathan vore nog synnerligen mottaglig för min historia.
Det vore så synd att behöva vänta i ett helt år…
-Fortsätt. -Givetvis.
Som harpist får man ofelbart fiender.
Och ibland vill fienderna utkräva hämnd.
Ingen präst kan läka såret efter en röd magikers klinga.
Hon gick inte att återuppliva.
När Zia dog, dog också min plikttrohet.
Förlåt, det är tunga minnen att röra upp…
…när inte Jarnathan är här.
Börjar han nu igen?
Hur ska han kunna döma mig utan att ha fått höra bakgrunden?
Vi är fullt kapabla att fatta beslut i målet utan Jarnathan.
-Fortsätt. -Okej, var var jag?
På kvällen kom jag hem till min ömma hustru och vår dotter Kira.
-Nu backade du för långt. Sluta maska! -Ja, förlåt. I stora drag…
Månaderna som följde skäms jag över.
Men då träffade jag Holga, som förbarmade sig över mig.
Eller, hon förbarmade sig över flickan.
Holga var hemmastadd på den absoluta botten.
Hon blev utstött av sitt folk när hon förälskade sig i en utböling.
Vi blev snart som syskon för varandra.
En relation som byggde på tillit och ömsesidig respekt.
Ingen av oss hade en hederlig inkomstkälla
så vi la hederligheten på hyllan och prövade nåt annat.
Det är en berusande insikt
att det som står i vägen för ens drömmar
kan vara så tunt som glas.
Ni undrar säkert hur vi kunde begå brott med en liten flicka hemma.
Vi lämnade henne inte hemma.
Fort iväg!
Förutom Kira fick vi med oss den halvdugliga besvärjaren Simon,
och en bedragare vid namn Forge som sporrade oss att sikta ännu högre.
Snart var vi ett gäng.
Visst var vi tjuvar, men jag försökte ändå hålla en viss nivå.
Vi skadade aldrig någon
och stal bara av dem som minst skulle märka av det.
Men allt förändrades när vi mötte magikern Sofina.
Det enda vi visste var att hon ville ha hjälp med att plundra Korinns kastell.
Det är harpisternas fäste.
Det känner nog Jarnathan till.
I skattkammaren fanns ovärderliga skatter,
och där kunde bara harpister komma in.
Därför vände sig Sofina till oss.
Jag vägrade först att sjunka så lågt,
men Forge berättade att det bland skatterna
fanns en uppväckelsetavla som kunde återuppliva en död person,
även en som dräpts av en röd magiker.
Ni förstår nog vart jag vill komma.
-Varför får inte jag följa med? -Det är för farligt.
Då ska inte du heller göra det.
Vi har redan allt vi behöver.
Inte riktigt. Men det här blir sista gången.
Lita på mig.
Upp med hakan. Vi kommer snart hem.
Jag sa inget om tavlan. Hon skulle bli förkrossad om det sket sig.
Och…
…nog sket det sig.
Vi ses snart, älskade.
Inkräktare!
Där är de!
Vi gör ingen illa.
-Hon är fast! Häv tidsstoppet, Simon! -Det går inte. Sofina är för mäktig.
Ta med dig tavlan och ta hand om Kira.
Jag lovar.
Om ni skulle ge mig två års fängelse till,
eller till och med tjugo…
…skulle det inte vara straff nog för det allra värsta av mina brott.
Att beröva min dotter hennes far.
Men om ni friger mig
ska jag ägna resten av mitt liv åt att gottgöra det.
Har du nåt att tillägga?
Det är lugnt.
Innan ni meddelar beslutet vädjar jag om att ni inväntar…
-Jarnathan! -Ursäkta mig.
Så glad jag blir att se dig!
-Nu, Holga! -Vakter!
Släpp mig!
Hon kastar potatis!
Men Jarnathan!
Vi skulle ju frige er!
Flyg, fågel!
Han andas.
Jag sa ju att han skulle få ut oss!
-Nåt spår av Kira? -Ingen har varit här på länge.
Vart kan Forge ha tagit henne?
Han skulle knappast lämna Svärdskusten.
Middag till er och hustrun?
-Den där, med hans läppar? -Usch, nej. Vi dricker bara.
Vi tar en båt ner till Baldurs port och fortsätter norrut därifrån.
Och medan vi söker efter Forge passar jag på att hälsa på Marlamin.
Ska du utsätta dig för det?
-Tänk om han inte vill prata med dig. -Det kvittar vad han vill.
Jag vill få ett avslut.
Han skrev att han inte är din make längre.
Var inte det ett avslut?
-Du förstår inte. -Nej, uppenbarligen inte.
Är det där…?
Det var som fan.
Forge är furste i Vinterväck.
-Hur lyckades den narren med det? -Det kvittar, bara han har Kira.
Kom.
-Tack. Är det nåt fel på mina läppar? -De är för stora.
Många gillar mina läppar.
-Vad mycket folk det är. -De är nog här för solståndsspelen.
Pappa tog med mig på dem precis innan de förbjöds.
Var det nån som vann?
En tävlande tog sig till final, men fick överkroppen slukad av ett monster, så…
…nej.
Fint att Forge har ödmjukheten i behåll.
-Hur länge har det gått? -Två år.
Nej, hur länge har vi väntat här?
Pappa!
Holga?
Kira!
-Vad jag har saknat dig! -Hej, pyret.
Kom hit.
Jag har tänkt på dig varje dag.
Jag har gjort dem till dig.
-Vad är det för nåt? -Vantar!
Tack.
Har du haft det bra?
Farbror Forge har varit jättesnäll.
"Farbror" Forge?
Kom, han vill träffa er.
Jag har kvar smycket du gav mig, Holga.
Jag använder det för att smyga runt i slottet.
-Vad konstigt att ni är här. -Kir…
Du ska veta att jag är hemskt ledsen för hur det blev.
Det var en chansning.
Den slog slint.
Varför ser du så arg ut?
Du beter dig som om det inte var ditt fel.
Där är de ju!
Gamla vänner!
Vilken underbar överraskning.
Ser jag ett litet stänk av grått?
Det klär dig.
Skälmskt men raffinerat.
Du ser ut som en…
Som en beläst fiskare med hemligheter.
Och Holga…
Jag vet att du inte gillar kramar,
men jag behöver ändå en.
Det måste ha varit påfrestande, men jag trodde att ni skulle sitta inne längre.
Vi blev…frigivna i förtid.
-För gott uppförande. -Ja, vi uppförde oss gott.
Då förstår jag.
Välkomna ut.
Det här var skållhett…
Nu igen.
Vi får lov att tala med kökspersonalen.
Så här hett behöver det inte vara.
Ja, teet är hett… Hur blev du furste i Vinterväck?
Just det.
Innan du sattes i fängelse bad du mig sörja för Kiras välbefinnande.
Jag tänkte inte mycket på saken då. Men sen såg jag henne i ögonen
och insåg att jag behövde bättra mig.
Jag kunde förstås inte lämna tillbaka stöldgodset,
så när lord Neverember blev sjuk
tog jag tillfället i akt att förändra saker.
Pengarna från Korinn hjälpte i kampanjen,
men jag hade aldrig klarat det ensam.
Här är hon ju!
Ni minns så klart Sofina.
-Samarbetar du med henne? -Hon fick oss fängslade.
Inte alls! Och utan henne hade vi alla blivit fängslade.
Nu är hon…
…min främsta rådgivare.
Teet är skållhett. Jag ber om ursäkt.
Sofina…
Skulle du kunna…?
Givetvis.
Tack.
Jag visste inte att du skulle sticka ner fingret…
Jag dricker det här sen.
Ge oss tavlan så ska Kira, Holga och jag bege oss.
Det var så klart därför du kom.
Inte för mig, utan för rikedomstavlan.
-Rikedom? -Nej, det är en uppväckelsestavla.
Förlåt?
Det var därför jag gjorde det.
Har han sagt att jag övergav dig för pengar?
Jag har sagt som det är. Hon förtjänar att få veta.
Han har ljugit för dig, Kira.
Jag ville ju återuppväcka din mamma.
Jag vet att du vill att hon ska förlåta dig, men fler lögner är inte rätt sätt.
Din orm!
Du vet mycket väl vad han var ute efter.
Varför sa du då inte det?
För att du inte skulle behöva sörja henne på nytt.
Du kan inte klandra flickstackaren för att hon misstror dig.
Trots allt…
…har du ljugit ända sen ni kom hit.
-Rymde ni? -För att söka upp dig, pyret.
Jag lovar att det var en uppväckelsetavla.
Jag gjorde det för allas vår skull. Du måste lita på mig.
Det sa du när du försvann också.
-Vänta, Kira! -Ge henne tid.
Hon har varit bitter över din frånvaro i åratal.
-Och du har sporrat henne mot mig. -Det har jag inte alls.
Vi har knappt nämnt dig.
-Ge honom det han kom hit för. -Tavlan? Den tänker jag inte ge dig.
-Inte din dotter heller, för den delen. -Ditt kräk!
Och nu sitter ni i golvet!
Det var ju tråkigt.
Sofina är en mycket mäktig magiker.
Det borde ni ha lärt er förra gången hon fångade er.
Din plan var att vi skulle åka fast.
Nej, Simon också, men han lyckades komma undan.
Efter alla år ihop blåser du oss för den där häxans skull?
Lita aldrig på bedragare.
Men Kira har det faktiskt bra här,
och jag har kommit att hålla av henne som mitt eget barn.
Jag såg inte tjusningen i faderskapet förrän jag fick ett barn.
Men att en person ser upp till en och låter sig formas till ens avbild…
Det är som att vara gud!
Både gud och furste… Det går bra för mig!
Blackwood…
Överlämna dem till fängelset, och glöm inte belöningen.
Nu ska jag träffa två av de förmögnaste männen i Baldurs port och Vattnadjup
för att tala om solståndsspelen, som är tillbaka! Inte illa, va?
Det var sannerligen ett nöje att se er.
Holga, Holga, Holga…
Döda dem båda.
-Vi måste få ut henne. -Ja, men först måste vi bli fria.
-Det här fixar du. -Men knappast du.
Ner på knä!
Tjusig yxa.
Är den smidd av Ghelryn Foehammer?
-Hur vet du det? -Orneringen på skaftet.
Hur är vikten? Bra att parera med?
Det är mörkstål.
-Fint. -Ner med huvudet.
Vänta!
Vad putsar du den med?
Du mister snart huvudet, och vill veta det?
Ja, gärna.
Kokt linolja, en gång i månaden.
Du borde göra det varje vecka. Du har rost på eggen.
-Då så, hugg på. -Ja, sätt fart.
Ta henne!
Ta fast henne!
Nu har vi dem!
-Innan vi lämnar stan… -Kokt linolja, absolut.
Knack, knack.
Jag ville bara se hur du mår.
Jag visste att jag skulle återse honom.
Men jag hoppades att det skulle bli annorlunda.
Du måste förstå…
…att när han förlorade din mamma, förlorade han på sätt och vis sig själv.
Varför ljög han om tavlan?
Han kanske skäms för att han offrade så mycket för så lite.
Jag borde nog prata med honom.
Vad är det?
Han är inte kvar, vännen.
Jag gav honom rikedomstavlan, och…
…han gav sig av.
Holga också?
Jag beklagar.
Men även om han inte finns här för dig, så gör jag alltid det.
Det vet jag.
Att du ser gott i mig får mig att tro att det kanske finns där.
Vi kan skjuta in en pil med ett brev till hennes rum.
-Tänk om hon blir träffad. -Den risken får vi ta.
Att döda min dotter? Nej, den risken tar vi inte.
Hon skulle ändå inte komma. Hon betraktar…Forge som sin pappa.
Vi måste ta oss in i slottet och hämta henne själva.
Slottet är bättre försvarat än Korinns kastell, och du vet hur det gick.
Vi behöver vara fler.
Vem skulle hjälpa oss? Vi kan inte betala.
Forge sa att rika kommer dit för att spela på solståndsspelen.
Han måste ha en förmögenhet i skattkammaren.
Och tavlan, dessutom. Då kommer Kira att förstå…
Att vi hade goda skäl att överge henne.
Jag skulle inte uttrycka det så, men ja.
Vilka ska vi anlita?
-Jag undrar om Simon är kvar i Triboar. -Han är en usel besvärjare.
Han har säkert blivit bättre på två år.
Ingen fattar eld som jag.
Den här, då? Gillar ni doften av nyklippt gräs?
Känner ni? Nyklippt gräs.
Det där klarar min femåring.
Men kan han göra det här?
Bu!
-Han har inte blivit bättre. -Det han gör på scenen är nog sekundärt.
Det är faktiskt svårt att vara småsuddig.
Rejält suddig kan vem som helst bli, men småsuddig,
då krävs äkta magi.
Är det där…?
-Han länsar våra fickor! -Det är en del av föreställningen.
Han ljuger!
På honom!
Sköldformeln…
Det var inte sköldformeln.
Ingen vidare föreställning.
Du är dödens!
-Hej, Simon. -Holga!
-Blir det extranummer? -Ta mig härifrån.
Forge är ett as.
Sofina försökte döda mig, och han bara såg på.
Det ryktas att hon gjorde Neverember sjuk för att bana väg för Forge.
Hennes magi är nåt helt annat.
Var inte blygsam. Vi såg föreställningen.
-Kör nyklippt-gräs-grejen på henne. -Kul…
Jag förstår att ni vill rädda Kira
och jag skulle gärna sätta dit Forge, men att plundra slottet är för riskabelt.
Men inte att plundra publiken?
-Hur pank är du? -Förtvivlat.
Jag hade tänkt sova på teatern,
-men det är nog olämpligt nu. -Nå?
Vet vi ens vilka besvärjelser som skyddar skattkammaren?
-Det tar vi reda på! -Ska du smyga förbi slottsvakterna?
Nej, inte jag.
En druid i vildskepnad.
Hen skulle kunna ta sig in obemärkt.
-Som mus, eller… -Som hjort.
Ja, för att smälta in bland alla andra hjortar på slottet…
Gör dig inte lustig.
Var kan vi få tag på en druid?
Jag känner en druid. Doric.
Ingen är som hon.
-Det låter romantiskt. -För mig, åtminstone…
Men hon tyckte att min svaga självkänsla var oattraktiv.
-Det är inte ditt bästa drag. -Tackar.
I Forge Fitzwilliams namn
döms fången härmed till döden genom stympning
för att ha baktalat vår ledare.
Smaragdenklaven ger sig aldrig!
Rättvisan kan inte dräpas!
På min order!
-Din Doric är visst nåt av en rebell. -Det där är inte Doric.
Döda henne!
Till vapen!
Det där är hon.
-Och vad är det där? -En ugglebjörn.
-Hur högt ska vi? -Vi är snart framme.
-Stanna där! -Vänta, det är jag.
-Simon. -Vilken Simon?
Aj då.
Simon Aumar, besvärjaren.
Jag uppvaktade dig.
Du sa att jag gjorde dig sorgsen.
Inte på grund av nåt jag gjorde, bara på grund av hur jag var.
Vad gör du här?
-Vi behöver en hjort. -Nej. Vi ska störta Forge Fitzwilliam.
Hur hamnade du här?
Människorna jag föddes hos ville inte ha en styggling.
Skogsalverna tog emot mig. Jag gick med i Smaragdenklaven för att försvara dem.
Desto större skäl att komma med oss. Du kan ta dig in i slottet osedd
-och ta reda på vad vi har att göra med. -Jag litar inte på människor.
Jag anser att ni är hatiska och själviska.
Jag anser att du är lite taskig.
-Jag är faktiskt bara halvmänniska. -Men en dålig besvärjare.
Nej, Simon är skicklig!
Han är ättling till Elminster Aumar.
Det här går bara om man tror på att det går.
-Det gör inte han. -Det ligger nåt i det.
Simon saknar min list och Holgas styrka, men han levererar när det gäller.
-Därför har jag valt honom. -Och du känner ingen annan besvärjare.
Tyst, Holga.
Vad bidrar egentligen du med?
Jag är planeraren.
Jag smider planerna.
Men planen är klar, så vad har du för syfte nu?
Om den befintliga planen misslyckas så smider jag en ny plan.
-Så du smider planer som misslyckas. -Han spelar luta också.
Det hör inte hit, Holga. Tro mig, jag är ovärderlig.
Ingen av våra planer för att störta Forge har fungerat.
Vi ifrågasatte hans maktövertagande, så han utropade oss som fiender.
Han satte igång att skövla våra hem och avrätta vårt folk.
Om vi inte sätter stopp för Forge har vi snart inget kvar att försvara.
Jag gör det inte för pengar.
Jag gör det för folket som tog emot mig när ingen annan gjorde det.
Då tar vi din andel.
Jag känner att du är otålig.
Szass Tam.
Men du har alltid varit min trognaste lärjunge.
Lyft på kåpan.
Du behöver inte dölja dina sigill för mig.
Jag blir hellre hudflängd än tillbringar
en timme till med Forge Fitzwilliam.
Han är odräglig.
Men vi hade aldrig kommit så här långt utan hans "charm".
De levande har besudlat världen länge nog.
Finn tröst i att ditt värv här snart är fulländat.
Där är du ju!
Och kåpan är av, ser jag.
Det är nog bäst om den är på.
Ni röda magiker från Thay är
oförtjänt illa omtyckta utanför Thay.
Och snart blir du också avsevärt sämre omtyckt.
Men det är förstås mig helt främmande att säga åt dig vad du ska göra.
Caldwell och Piradost är här, jag skulle just…
Jag måste verkligen göra nåt åt de här hemska stolarna.
Som ni ska få se har vi vidtagit alla tänkbara åtgärder
för att skydda de tillgångar som ni kan komma att satsa på solståndsspelen.
Vi har nya fällgaller i slottets samtliga flyglar.
Om larmet ljuder slipper ingen varken in eller ut.
Och sen har vi…
…själva skattkammaren.
Min rådgivare Sofina kan ge er alla detaljer.
Den skyddas av Mordenkainens sigill.
Ja…
Kanske inte alla detaljer, men vi kan säga att det rör sig om mycket kraftfull magi.
Vad fick er att återuppta spelen?
Lord Neverember ansåg att de var brutala.
Neverember och jag är mycket olika.
Jag föredrar att vara på benen, medan han föredrar att vara ett kolli.
Fuling där!
Ja, jag kan vara stygg.
Men uppriktigt sagt är spelen sammansvetsande för staden,
och det är inte de styrandes uppgift att neka folket vad de vill ha.
Eller att neka er rika svin att profitera på dem…
-Önskas förfriskningar? -Tyst!
Vi har en vildskepnad här.
Hördu!
Stanna!
Hon smiter!
-Då blev hon en hjort ändå! -Bara precis mot slutet.
-Är du helt säker om Sofina? -Jag såg märkena.
Därför gick tidsstoppet inte att häva.
Forge har alltså min dotter hos en röd magiker.
Skattkammaren skyddas av nåt som heter "Morty Kamens sigill".
Mordenkainen?
-Just det. -Fasen också.
Vadå?
Mordenkainens sigill kommer vi inte förbi.
-Kan du inte bara bryta det med magi? -Så kom den igen…
Folk tror jämt att allt går att lösa med magi.
Det finns gränser. Det här är ingen saga.
-Det är verkligheten. -Så det går inte att bryta?
Kanske om jag hade varit en av världens bästa besvärjare.
Eller om vi hade Söndringshjälmen.
-Vad för nåt? -En hjälm som häver all magi i närheten.
Men den är försvunnen sen länge, så det är kört.
Kom igen.
Vad är problemet? Vi letar rätt på hjälmen.
Jag skulle behöva komma i samklang med den, och det är jag usel på.
Det klarar du.
-Det räcker inte med att du säger det. -Nej, men med att du säger det.
-Jag kan inte. Jag vill inte. -Säg det, bara.
-Nej! -Okej.
Det här stannar mellan oss. Jag vill inte förstöra stridsmoralen.
Vilken moral?
-Holga vet var hjälmen är. -Jaså?
Min stam stred mot Drakkulten om den, i slaget på Evigheden.
Vi kan fråga dem.
-Det var hundra år sen. De är döda nu. -Fråga dem med magi, då.
Han sa precis att han inte kan göra allt med magi.
Det där kan jag faktiskt.
Kan du återuppväcka döda?
Inte riktigt.
Jag kan fråga lik saker, men sen återgår de till att vara döda.
-Usch. -Ja, ganska vidrigt.
Ganska fantastiskt!
Vi beger oss till Evigheden. Tack för drickat, Simon.
-Men, nej… -Betala med magi.
Vildskepnaden måste vara i maskopi med Forges tidigare kamrater.
Har Forge vänt sig mot oss?
Så länge han vinner på det,
står han inte i vägen för Szass Tams erövring.
Jag ska finna tjuvarna.
Männen bakom oss lät dem slippa undan.
Uppfattat.
En thayan!
Du, Ed…
Kolla var vi är.
Marlamin? Allvarligt?
Varför ska du utsätta dig för det?
Jag ska bara hämta lite saker.
Han har målat fönsterluckorna.
Fint.
Holga!
Hej, Marlamin.
-Är det där Marlamin? -Ja.
Vi blev lite förvånade första gången vi såg honom.
-Fick inte du ett längre straff? -Jag rymde.
Du är dig lik.
Vad har du haft för dig, då?
Det vanliga.
Jag påtar i trädgården, skriver på boken…
Du har kvar vandringsstaven jag gav dig.
Ja…
Du kan ta den, om du vill.
Gwinn är inte mycket för strövtåg.
-Är du hemma, älskling? -Härinne.
Jag klådde upp några marskmän nere vid…
Hejsan.
-Vem är det här? -Det här är Holga.
Dig har jag hört mycket om.
Jag skulle ta dig i hand, men…
Trevligt.
-Hur länge stannar du? -Jag är på genomresa.
Jag ska prata med några lik söder om Nesmé.
Vad bra.
Jag ska fräscha upp mig till middagen. Vad blir det?
Insaltad gås med plockebär.
Trevligt att träffas.
-Hur länge har ni…? -Snart ett år.
Gör hon dig lycklig?
Lyckligare än jag gjorde?
Hon har ett hederligt arbete, hon super inte…
…och låter mig inte ligga och gråta inpå småtimmarna,
medan jag undrar var hon är.
Jag led. Min stam försköt mig för att jag valde att vara med dig.
Och jag försökte ge oss ett hem så att du kunde glömma det.
Men det kunde du inte.
Gwinn verkar trevlig.
-Det förtjänar du. -Tack.
När du försvann blev jag utan familj.
Jag hade turen att få en ny.
Det önskar jag att du också får.
Min fina Ho-Ho.
Vi ska störta Forge.
Marlamin och Älgstammen ska ångra att de släppte iväg mig.
Varken penningsäck eller helstekt svin
Går upp mot ett välfyllt krus med vin
Så med rosig kind och svajig blick
Lyft din sejdel, glöm och drick
-Så botten upp, vi skålar och sväljer -Så botten upp, vi skålar och sväljer
-Bekymren kan vänta ett slag -Bekymren kan vänta ett slag
-Vi vet att bara dårar väljer -Vi vet att bara dårar väljer
-Grubbleri framför fylleslag -Grubbleri framför fylleslag
-Så botten upp, vi skålar och sväljer -Så botten upp, vi skålar och sväljer
-Bekymren kan vänta ett slag -Bekymren kan vänta ett slag
-Vi vet att bara dårar väljer -Vi vet att bara dårar väljer
-Grubbleri framför fylleslag -Grubbleri framför fylleslag
Många av mitt folk har stupat här.
Jag tänkte mig alltid att jag också skulle begravas i helig mark.
Ja…
Nån som har en spade?
Hur funkar det här, Simon?
Jag läser besvärjelsen på talismanen
som jag ska ha här nånstans… Ja, här.
När den döde har vaknat kan vi ställa fem frågor.
Sen dör han igen, oåterkalleligen.
Varför just fem?
-Jag vet inte, det är bara så. -Det känns så godtyckligt.
-Kan vi göra det här nu? -Ja.
Trevligt…
Jag kanske uttalar det fel.
Jag blev bara skärrad.
Då så.
Dog du i slaget på Evigheden?
-Ja. -Härligt!
Inte för dig, alltså. Jag beklagar.
-Fyra frågor kvar, alltså? -Ja.
Nej, jag frågade inte dig.
-Räknades den frågan? -Ja.
Förbaskat!
-Svara bara när jag tilltalar dig. Okej? -Ja.
Varför sa du "okej" på slutet?
Det gjorde jag inte.
Fantastiskt. Var är spaden?
Toke Horgath,
såg du Söndringshjälmen i striden?
Min hövding Stanhard Grimwulf hade den.
Bra, och vad gjorde
Stanhard Grimwulf med den?
När kultisterna ryckte fram över kammen visste vi att vi var fler.
Men vi var ändå chanslösa mot draken Rakor.
Horgath!
Ta den här och spring.
Låt på inga villkor Rakor ta den.
Det ordnar jag.
Sen minns jag inget mer.
Jaha, men då så…
Tack för hjälpen.
Vi letar rätt på Stanhard Grimwulfs grav.
Vänta!
-Ska du inte ställa tre frågor till? -Han har redan berättat allt han vet.
Du kan inte bara lämna stackaren så där.
Som du vill.
Vad är din favoriträtt?
Havregröt. Nej, korngröt.
Kära nån…
-Gillar du katter? -Inte särskilt.
Vad blir två plus två?
Jag är dålig på matematik.
-Visst känns det bättre? -Nej.
Den svåraste avvägningen för en ledare
är när det är dags för reträtt.
Jag gav ordern.
Jag bad min krigsmästare att ge hjälmen
till vår snabbaste ryttare, Ven Salafin.
Om vi bara kommer över kammen…
Inte en gång till.
Det var morgonen före slaget.
När jag klev ur badet halkade jag på en sten.
Och sen stred du?
Nej, jag dog av fallet.
Stanhard Grimwulf sa att han gav hjälmen till Ven Salafin.
Det är väl du?
Jag heter Sven. Ven är min bror.
Vilken mardröm…
Mår Ven bra?
Jag var sårad och utan häst när jag lämnade slagfältet.
Jag struntade i mig själv, jag ville bara skydda hjälmen.
Då kom en thayan med Szass Tams märke.
Jag väntade på dödsstöten,
men den kom aldrig.
Han var vänlig mot mig.
Han hette Xenk Yendar.
Han hade flytt från Szass Tam och levde nu i exil.
När jag dog lovade han att vakta hjälmen.
Av nån anledning trodde jag honom.
Du skojar. En "vänlig" thayan?
Jag talar sanning.
Du talar dynga.
Thayanen ljög och du dog förgäves.
Vi får lov att öppna skattkammaren utan hjälmen.
Jag har hört om Xenk.
Han är paladin och har hjälpt enklaven mot Talos präster.
Min farbror har berättat att Xenk avvärjde ett vakaröga med en vässad kalebass.
-En vässad kalebass? -Nånting vasst.
Thayaner är mördare, punkt slut!
Vadå?
Jag känner också till honom.
Min kusin talar gott om honom efter Anaurochkriget.
Då kan ni leta upp er kära Xenk och fläta varandras hår,
så kommer jag på nåt annat.
-Vad är det med honom? -Han har haft med thayaner att göra.
Jag förstår dig, men vi har ont om tid.
Det vore ett svek mot Zia.
Nej, för du gör det ju för att rädda henne och Kira.
Om Xenk visar sig vara ett kräk så klyver jag honom på mitten.
-Det var snällt. -Vad har vi att förlora?
Vet nån var Xenktönten finns?
Han har hjälpt harpisterna i Mornbryns sköld.
Toppen, harpister…
-Vad har han emot harpister? -Han har haft med dem att göra också.
Då ger vi oss av.
Ursäkta…
-Jag lever fortfarande. -Just det…
-Vilken är din favoritbok? -Det är svårt att välja ut en särskild…
-Visst var det femte frågan? -Ja.
Av de historiska verken skulle jag säga
Lykanthus Szars draktandade band.
Det var bara den fjärde frågan.
Hallå?
Skit också.
Hugg i!
Hjälp till!
Ungen lever!
Tack!
-Han var ju intressant. -Jag har sett intressantare.
-Gå och prata med honom. -Gör det du.
Jag har också dragit ut katter ur fiskar.
Xenk, inte sant?
Den frågan besvarar jag ogärna utan att veta vem jag talar med.
Jag heter Holga Kilgore.
Det här är Simon, Edgin och Doric.
-Vad för er hit till Mornbryns sköld? -Du.
-Vi försöker få tag på Sömnighetshjälmen. -Söndringshjälmen.
Många har dött för att skydda den.
Jag vill inte förringa deras uppoffring.
Janklee.
Janklee själv, min gode herre.
Du är känd för att vara en redbar man.
Jag försäkrar dig att vi söker hjälmen i ett ädelt syfte.
-Ja, vi ska sno från nån. -Holga!
Inte vem som helst, utan Forge Fitzwilliam
och den röda magikern han är i maskopi med.
Följ med mig.
-Vad är det här? -Ett harpistiskt gömställe.
-Men det visste förstås din vän Edgin. -Hur vet du att jag har varit harpist?
Du må ha avsvurit dig eden,
men eden har inte avsvurit sig dig.
Fin symmetri i meningen, men den var ändå obegriplig.
Varför vill ni stjäla från Fitzwilliam?
Han har tagit Edgins dotter, guld och en uppväckelsetavla från oss.
Han behöver inte veta allting.
Jag bara…
Forge är en hyndas avkomma.
Skulden ligger alltså hos hans mor?
Va? Nej, man bara säger så.
Jag förstår. Jag är inte bevandrad i talspråksuttryck.
Du var ingen rolig typ.
Om Fitzwilliam är i lag med en röd magiker har de mer än bara politiska syften.
Nekromantikern Szass Tam var en av de åtta zulkirer som styrde i Thay.
Härligt, en historielektion…
Men Tams makthunger var enorm.
På solståndets afton
samlades huvudstadens invånare för att hålla fest.
Varken folket eller Tams medhärskare
visste att Tam hade egna motiv.
En ohelig kupp.
Med "hägrande död"
en besvärjelse som förtär själarna hos alla i dess väg
förslavade han folket.
Med sina röda magikers hjälp skapade Szass Tam en armé av odöda
och lade hela riket under sig.
Szass makt sträcker sig inte utanför Thay.
Hans röda magiker nöjer sig knappast
innan de har besmittat hela Faerûn med sin ondska.
Vi vet redan att de röda magikerna är onda.
Det vet Forge också. Vad får de ut av att hjälpa honom till makten?
Då har vi en gemensam fiende.
Ge oss hjälmen, så störtar vi Forge.
-Ingen kan härska utan rikedomar. -Och magikerna mister sin nickedocka.
-Vad ska ni göra med bytet? -Än sen?
Jag vill inte bidra till att stöldgods nyttjas olämpligt.
Då delar vi upp det bland invånarna.
-Svär på det. -Va?
Lägg handen på harpistsigillet
och svär på att ni ska fördela bytet bland Vinterväcks invånare.
Visst.
Sätt igång, Ed.
Lova att du ger Forges pengar till folket.
Jag lovar att jag…
…ger Forges pengar till folket i Vinterväck.
Behåll den här.
Du kanske inte själv tror på ditt löfte, men det gör jag.
Fint. Ta den här, Simon.
Var finns hjälmen?
-Långt inne i Underdunklet. -Underdunklet?
-Du skulle skydda den! Varför är den där? -Ingen som vill leva beger sig dit.
-Det låter trevligt. -Nej, tvärtom.
Det var ironiskt menat.
Ironins egg skadar oftast den som svingar den.
Jaså, det tycker du, Xenk.
Det finns en ingång öster om Svärdsbergen i Kryptgårdsskogen
som leder ner till Dolblundes ruiner.
Får jag fråga varför du lämnade harpisterna?
Min fru mördades för att jag var harpist.
Jag beklagar sorgen.
Fick hennes banemän möta rättvisan?
Thayanerna, menar du?
Nej.
Alla thayaner är inte ondskefulla.
Jag var barn när Szass Tam tog makten i Thay.
Jag såg besvärjelsens fasor med egna ögon.
Hederliga män som förvandlades till monster.
Medvetanden som raderades på ett ögonblick.
Föräldrar som vände sig mot sitt eget barn.
Jag kom undan med livet i behåll…
…men var för alltid förändrad.
Både du och jag har mist en del av oss själva.
Det viktiga nu är vad vi gör med det vi har kvar.
Jag ska bryta mig in i slottet och ta tillbaka min familj.
-Och återuppväcka din fru med tavlan? -Ja.
Jag förstår.
Men det vi kallar för livet är blott en existens bland många.
Om du sliter tillbaka henne till hennes gamla liv, berövar du henne det nya.
Kan nån annan rida bredvid honom?
Följ med mig till hålet.
"Hålet"?
Det finns många vägar in i Underdunklet.
Det här är en av de bäst dolda.
Jag går sist.
Det är en dagsvandring. Jag har valt en väg där vi ska slippa invånare.
Håll samman och var tysta.
Det ni har hört om den här platsen är blott en bråkdel av dess verkliga fasor.
Om det blir för mörkt
kan ni ta min hand, så leder jag er.
Jag tänker då inte hålla honom i handen.
Var på din vakt. Jag litar inte på honom.
-Trots att han hjälper oss? -Han har nog nåt i skjortärmen.
I min skjortärm har jag bara armen.
-Hur hörde han det där? -Jag hörde det där också.
Jag hatar dig.
Det här är vägen till ruinerna.
Stilla!
Rochnoner.
Intellektätare. Små, men mycket farliga.
De paralyserar bytet, äter hjärnan och tar kontroll över kroppen.
-Vad ska vi göra? -Var tysta!
De dras till tankeenergi.
Ju intelligentare byte, desto troligare att de anfaller.
Nu blev jag lite kränkt.
Där är Dolblunde, den hängande staden.
Hjälmen finns på andra sidan klyftan.
Men pass på, bron skyddas av en gammal gnomsk fälla.
Vi måste följa ett exakt mönster för att inte utlösa den.
-Vilket mönster? -Det är enkelt.
Man går enbart på udda stenar från mitten räknat, framåt, förutom vart femte steg
som ska vara i sidled
åt valfritt håll, bara avståndet mellan den första och sista är konstant.
Sen fortsätter vi på udda stenar till mitten av bron, där vi byter till jämna.
Samma mönster, men nu i sidled efter fyra steg, tills vi når de tre…
Jag kan ha råkat…
…kliva på bron.
Jag förstod inte att den började där.
Så…förlåt.
Den var inte direkt stabil.
Kan du inte trolla över oss?
Det är för långt för telekinesi.
Jag har rep i väskan.
Jag kan binda fast det i yxan och kasta över den så att den sätter sig i berget.
-Du vet att berg är hårt, va? -Håll käften.
Var kom den ifrån?
Marlamins vandringsstav?
Jag snodde den av en magiker i Gråklintbergen.
Det är ingen vandringsstav.
Det är en hädan-dädan-stav.
Den borde nå ungefär fyrahundra meter.
Kolla nu.
Hädan…
…dädan.
Det gick!
Ser ni?
Vi behövde inte bron!
Det gjorde jag bra.
Snygg räddning.
Nu litar jag på att du försvarar den här med ditt liv.
Det ska jag.
Håll den här.
Det är ondska här.
Är det…?
Thayanska lönnmördare.
Du har åldrats, Yendar. Det måste vara de dödligas orena blod.
Och du är lika motbjudande som vid vårt senaste möte, Dralas.
Då ska jag se till att det här blir vårt sista.
Låt mig ta hand om dem.
Skönt att han är på vår sida.
-Vi flyr. -Varför? Du har ju dödat dem.
Det är ingen lätt sak att döda de redan döda.
Redo för en ny kamp, Yendar?
Spring!
Det var mig en knubbig drake.
Det är Themberchaud. Han måste ha bytt lya.
Åt han upp den förra?
Här!
Vi kommer inte längre!
Simon! Dit upp!
Tack.
Du hade gjort samma sak för mig.
Ja…
Fanskapet ger sig inte!
Kom, han sitter fast!
Vi också.
Vi drunknar!
-Fixa en portal, då! -Jag måste se målet.
Vill du dit bort?
Det är saltvatten.
-Minns du din trollkonst från Triboar? -Doften av nyklippt gräs?
Nej, det brinnande fingret.
-Ja, hurså? -Puckla på honom, Holga!
Reta upp honom ännu mer?
Alla dyker när jag säger till.
Då är det din tur, Simon.
-Vad glor du på? -En harpist som vaknar till liv.
Kom igen, Holga!
Igen!
Nu!
Här skiljs vi åt.
Jag önskar er framgång på vägen.
-Följer du inte med? -Det här är ert uppdrag.
Jag har gett er verktygen. Nu ska ni nyttja dem.
Kan inte du göra det åt oss?
Du är bättre på att slåss, på strategi…
Bättre på allt, förutom att prata.
Det är inget vidare.
När hoppet ger vika för tvivlet, drar jag mig till minnes de fyra grundpelarna…
Okej. Vi ses.
Där går han.
Han bara traskar iväg.
Han går väldigt rakt.
Vänta, där kommer det en sten.
Ska han runda den?
Nej.
Han går rakt över den.
Vad mumlar du för nåt?
Jag måste komma i samklang med hjälmen, annars kan jag inte använda den.
Ett stort ansvar, efter allt vi har gått igenom.
Jo, jag vet det.
Vårt öde hänger alltså helt och hållet på dig.
Kom igen…
Här har vi den mäktige Simon Aumar.
En besvärjare av magikerätt.
Vem är du?
Känner du inte igen mig?
Jag heter också Aumar.
Du är min farfars farfar.
Det där är ingen dålig hjälm.
Vad får dig att tro att du är värdig den?
Att jag tror på mig själv?
-Var det en fråga? -Nej, det gör jag.
-Jag är en skicklig besvärjare. -Jaså, är du det?
Det lustiga med magi är att den väljer vem som får använda den.
Dårar har den inget till övers för.
Varför säger du det till mig?
Det vet du nog,
Simon.
Kom du i samklang?
Gick det bra?
Kom.
Vad hände?
Jag pratade med min farfars farfar. Han var…
…inte hjälpsam.
Pratade?
Hjälmen flög av så fort du satte på dig den.
Tiden förflyter i en annan takt där.
Jag ska pröva ett annat grepp.
Bra, gör det.
Du fixar det här.
Du flög inte lika långt den här gången.
Fortsätt så.
Vi vandrar mot Vinterväck om sex timmar.
-Misslyckas du så är min familj förlorad. -Härligt.
-Jag har aldrig sett en värre fegis. -Ska du säga, du är ju också här.
-Visst, jag tar hand om det. -Nej, nej.
Jag fixar det.
-Och du vill bli harpist? -Tyst!
Hjälp… Fasen.
Där är den.
Försök inte fånga den.
Det är bara att släppa ut den.
Ed!
Vi har problem.
Jag lyckas inte.
Hjälmen?
Jag har försökt, men jag kommer inte förbi gubbjäveln. Jag sa ju att jag inte kunde!
-Vad är det för ståhej? -Han får inte till det med hjälmen.
Gör det, bara.
Tack för det, Holga.
Jag sa att det skulle bli så här, men du vägrade lyssna.
Sa du det till honom?
Han ville hålla det hemligt "för stridsmoralens skull".
Han är så tjurskallig.
Du får oss att göra saker som du vet inte går, och sen skyller du på oss!
Om det inte går kommer vi på en plan B.
Grävde vi upp min släkt och gick ner i Underdunklet
trots att du visste att han inte kunde?
-Ni människor bara ljuger. -Jag trodde att Simon skulle klara det.
Spelen börjar först om ett par timmar. Nu gör vi vår grej, vi improviserar!
I stället för att älta misstag och lögner
så hjälps vi åt och tänker ut en plan!
Min plan leder raka vägen hem.
Hur kunde jag tro på nån av er?
Jag går också.
Synd med Kira.
Vi ska rädda henne, men inte i dag.
Det måste ske i dag. Min dotter måste komma i säkerhet.
-Har du inte fått nog av misslyckanden? -Nej, och det är hela poängen!
Vi får inte sluta misslyckas, för om vi gör det…har vi misslyckats.
Ingen av oss kan påstå att livet blev som vi hade hoppats.
Visst?
Holga…
Du lämnade din stam för en man
som lämnade dig för att du var uppriven över att du lämnade din stam.
Ger du upp nu, blir det hugget i sten!
Och Simon, du är en simpel tjuv utklädd till en ännu simplare besvärjare.
-Ska du återgå till föreställningen? -Hellre det än döden.
Det finns värre saker.
Och Doric, du har integritet.
Du vill knappast säga till Smaragdenklaven
att du avstod möjligheten att rädda dem.
Du pekar gärna ut våra brister.
-Men du själv, då? -Jag?
Jag är misslyckandenas mästare!
Jag har förlorat allt som var viktigt, och det var mitt eget fel.
Vill du veta vem som egentligen dödade min fru?
Det var jag.
Jag tyckte att vi förtjänade mer än vad harpisteden kunde ge oss.
Jag visste inte att röda magiker kan spåra sina skatter.
Jag ledde dem hem till oss.
Och jag hade inte ens turen att vara hemma när de kom.
Jag svek harpisterna, jag svek min familj och jag svek er.
Därför kan jag inte ge upp.
Så nu ska jag sätta mig på en sten
och tänka ut en plan.
Maka på dig.
Jag skulle gärna sätta mig, men det finns inte plats.
Vi tar oss in i skattkammaren med hjälp av hädan-dädan-staven.
Nej, den kan ju inte ta en till en plats man inte ser.
Jag menar att vi sätter portalen på nåt som vi sen smusslar in i skattkammaren.
-Det enda som kommer in där är skatter. -Då sätter vi portalen på en skatt.
Forge sa att de rikaste männen i riket kommer till staden.
Vi kan plundra en av konvojerna på vägen dit!
De har dussintals vakter.
Som ska förhindra att saker försvinner, inte tvärtom.
-Jag får lust att kyssa dig, Holga! -Försök.
Tack så mycket.
Det är med stor glädje jag hälsar er,
kära invånare i Vinterväck, välkomna till nyöppningen
av solståndsspelen!
Ni kommer att få ta del av det mest gastkramande spektaklet
på hela Svärdskusten.
Reglerna är mycket enkla.
Fem gruvliga utmaningar. Fem kämpande lag.
De som klarar sig levande till den fredade buren
går vidare till nästa utmaning.
En sak bara:
Jag ber er att inte lämna arenan förrän tävlingen är avgjord
då en underbar gåva väntar var och en av er.
Sänk ner mig nu.
Det är orimligt högt och inte vad vi kom överens om.
-Åh nej… -Vad är det?
Den ligger vänd mot golvet. Varför lägger de den så?
-Varför går inget vägen för oss? -Jag försöker få upp en glipa.
Spelen har börjat.
-Vi tar plan C. -Åh nej, vad är plan C?
Att vi återgår till plan A.
-Du ska komma i samklang med hjälmen. -Varför inte säga "plan A"?
Det går troll i namnet.
Du vet att jag inte kan.
Det är inte sant!
Det var förut. Se på mig.
Minns du stöten i Lyvattnet?
Du kunde inte spindelklättra förrän Jolym bussade hunden på dig.
När vi stal Aoth Fezims spjut
strejkade din stenhud tills pilarna kom flygande.
I Triboar vände du på tyngdkraften på en hel teater!
Gjorde du?
Det var otyglad magi som uppstod för att de höll på att döda mig.
Precis!
Du är som starkast när du tror att du är som svagast.
Då levererar du.
Du kommer att ta dig in i skattkammaren.
Inte för att du kan…
…utan för att du måste.
Jag fortsätter hacka.
Med en liten glipa kan jag ta mig in som en mask.
En mask!
Nu har vi en plan D om plan C misslyckas.
Är inte plan D bara plan B igen?
-Plan B gick det också troll i. -Det går troll i allt.
Vi kommunicerar med de här.
Det här är en sten.
En talsten, faktiskt.
Men de fungerar bara i en timme.
Fiffigt.
-Hur kommer vi in? -Med en enkel avledningsmanöver.
Jag tror på plan C.
Vad har du för ärende här?
När slaget är över Finner vänner varandra
I famnen på en moder, en broder, en far
Där det en gång fanns hat, Finns nu en kamrat
Kom, jäntor och gossar, Kom fröjdas med mig
Där det en gång fanns hat, Finns nu en kamrat
Kom, jäntor Kom, jäntor
Kom, jäntor…
Du förstör sången!
-Jag har fastnat med foten. -Koncentrera dig, Simon.
Vad är detta för galenskap?
De börjar nog ana oråd.
Vid de nio helvetena!
Inkräktare!
Kiras rum borde vara där uppe.
Vi möts vid skattkammaren. Sätt fart!
Halt!
Där är hon!
Jag uppehåller dem. Ta dig till skattkammaren.
-Säker på att du inte vill ha hjälp? -Bombsäker.
Du behöver inte överdriva.
De gick upp här.
Öppna!
Ett ögonblick!
Inte mig emot.
Du klarar det.
Lugn, ingen stress.
Där är han!
Ser man på, den lille "besvärjaren"…
-Jag har inte tid! -Jag har all tid i världen.
Vi dör om jag inte kommer i samklang!
Då dör du som en dåre. Det är bättre än att leva som en.
-Nu räcker det. Du känner inte mig. -Du solkar ner vårt släktnamn.
Det skiter jag! Låt mig hitta samklangen!
-Inte så länge jag lever. -Du lever inte!
Det är min tur nu.
-Jag tillåter det inte. -Det struntar jag i!
Förlåt.
Det tog sin tid.
Simon!
Var det där du?
Ja! Jag lyckades!
Bra jobbat.
-Det var bara jag själv som höll igen. -Det är ju det jag har sagt!
Jag är inne i skattkammaren.
Vi också.
Det är ingenting här.
Jo, det är massor av saker här. Var är ni?
Var är du själv?
Jag tror att jag är under arenan.
Forge…
Den där.
Det här är inte bra.
Simon! Doric! Hör ni mig?
Vad gör du här?
Kir!
Jag är här för att hämta dig.
Vi måste ge oss av.
Du övergav mig.
Nej, du tror att jag är en lögnare och en dålig pappa, men…
Jag är en dålig pappa.
Och jag övergav dig.
Jag försökte inte ge dig din mamma tillbaka, utan…
…få tillbaka min fru.
Om du hade fått lära känna henne
och älska henne som jag, så skulle du kanske förstå.
Om du följer med mig nu
så kan du få den chansen.
Nog borde du se skillnad på din egen dotter och en trehundraårig magiker.
Oroa dig inte för Kira.
Hon visste inte att du skulle komma.
Hon vet inte hur ihärdig du har blivit.
Jo, Ed…
Jag beklagar verkligen att det blev så här.
Men om du är helt uppriktig måste du medge att jag kan ge Kira ett bättre liv.
Jag hoppas det kan vara till tröst att hon har den far hon förtjänar.
Nu blir det knepigt, för jag vill ju inte se dig dö.
Därför tänker jag gå härifrån nu.
Va?
Låt oss åtminstone dö med värdighet.
Vad menar du?
Låt oss kämpa i solståndsspelen. Ge oss en ärlig chans.
Det är inte alls nån chans.
Även om ni mot förmodan skulle överleva, kommer Sofina att…
Det blir mycket bättre att dö här än att delta i spelen.
Nej.
De har slagit både dina och mina styrkor. Låt dem kämpa på arenan.
Det förtjänar de.
En dålig dag.
Det är lika bra att somna om.
-Var är vi? -På arenan.
Puckot fick Forge att låta oss kämpa i spelen.
"Puckot"? Jag räddade oss!
Dessutom är vi precis ovanför skatten.
-Undrar ingen varför Sofina tillät det? -Jo, hon har nåt i kikaren.
Minns du var nånstans under arenan du var?
Jag vet inte.
Det var en hamn där.
Jag såg vakter lasta ombord allt på ett skepp.
Ett skepp…
-Forge gömde inte skatten för oss. -Han stal den.
Han blev bara furste för att komma in i skattkammaren.
Syftet med spelen är bara att bytet ska bli större.
Kira, då?
Henne tar han med. Vi måste ta oss dit.
Om Forge ger sig av, vad vinner då Sofina på det här?
Jag kanske kan få ut oss.
-En magihämmare. Jag har också en. -Du som började få kläm på det.
Ska vi bara gå genom labyrinten?
Till buren, antar jag.
Spring!
Följ mig!
Tack.
-Var är de andra? -Hitåt.
-Har du smakat dislokeringsbest? -För mycket viltsmak för mig.
Skeppet är lastat.
Mitt skepp är lastat nu, så…
…Kira och jag ger oss av.
Jag hoppas att vårt samarbete har varit lika givande för dig som…
-Ut ur min stad. -Javisst.
Ur vägen!
Det bränns!
-Där blev jag nästan av med handen. -Du blev av med nåt annat.
Kom.
Doric!
Man måste kunna ta sig ut från arenan.
Kom!
Nej.
-Det här är inte vägen ut. -Jo!
Det blir bara fler utmaningar, tills alla i buren är döda.
Vi behöver en annan lösning.
Jag har en idé. Följ efter.
Hördu! Vad är det för idé?
När gonggongen ljuder hoppar vi in.
-In i den där? -Vill du bli som han?
Vi är bara där i några sekunder.
Men vem får ut oss?
-Jag. Lita på mig. -Alltid.
Vänta…
Nu!
Fasen, vad det svider!
Vi måste sätta fart.
Jag har varit här.
Våra saker!
Pröva med de här på armbandet, Simon.
Kom.
Ingen dålig andra dejt, va?
-"En resa"? -Ja, om vi ger oss av nu är vi utom fara.
Utom fara för vad?
-Vad är detta? -Ett bakhåll.
På båten du tänkte fly Vinterväck med.
-Pappa! -Hej, vännen.
Du kanske skulle berätta för henne vad det här är.
-Inte vet jag. -Det är en uppväckelsetavla, Kira.
Den var skälet till att jag lämnade dig.
Din pappa har talat sanning, pyret.
Det är farbror Forge som har ljugit.
Struntprat. Vilket struntprat!
Följ med mig, Kir.
Vi beger oss hem och väcker mamma till liv.
Vi kan bli en familj igen.
Mina pengar tar ni inte.
-Lägg ifrån dig tavlan och kliv ur båten. -Okej.
-Vad gör du? -Seså, raring. Ingen fara.
Jag lägger ner den. Gör henne inte illa.
Din far känner mig, Kira.
Han vet att jag kan göra hemska saker för att få det jag vill.
Till och med mot dem jag håller av mest.
I slutänden är det det som skiljer tiggaren…
Ingen rör mitt pyre.
Ta oss härifrån, Simon!
Beklagar, Ed.
Beklagar, Forge!
-Vad gör hon? -Ingen aning.
20 000 på Gråhänderna!
Förlåt att jag trodde honom.
Vad är det för prat?
Du har inget att be om ursäkt för.
Det är jag som borde ha gjort så mycket annorlunda.
Jag hade ett helt tal förberett, men det fick Sofina höra.
Jag älskar dig, Kir.
Inget ska nånsin mer få komma i vägen för det.
Jag lovar.
Jag älskar dig med, pappa.
Fint att ha dig tillbaka, tjejen.
Fattar ni hur mycket skatter det finns på den här båten?
Det är ett under att den flyter.
Nu måste vi ligga lågt ett tag.
Vad är det där?
Hägrande döden.
Hon lät Forge samla alla till spelen för att utsätta dem för besvärjelsen.
Szass Tam tar Vinterväck.
Fasen också.
Vad gör vi när vi kommer fram?
Oklart. Hur lång räckvidd hade den där staven, Simon?
Runt fyrahundra meter. Hurså?
Jag ska hålla mitt löfte till Xenk.
Sluta genast upp med det där!
-Du där, hamnförståndaren! -Ser ni det där?
I egenskap av furste kräver jag ett skepp med besättning för att jaga fem tjuvar…
Vad är detta? Nej!
Det är gåvan som Forge utlovade!
Nej, nej, nej!
Nej!
Ta för er.
Det är inte över förrän hon är besegrad.
Vad som än händer med oss, håll dig gömd.
Använd smycket.
Var tror ni att hon är?
Hon missade.
Gick det bra?
-Vad gör vi när vi kommer fram? -Det fixar jag.
Jag är mäktigare än ni kan…
Nog!
Tidsstopp!
-Kan du avvärja det? -Nej, hon är för stark!
Jag är så leds…
Alltför länge har jag behövt utstå Forge Fitzwilliams arrogans.
Hans falska charm.
Hans spetsfundigheter.
Och när jag äntligen ska befria denna plats
från dess levande avskräde, vågar du komma emellan!
Nu, när du dör,
ska du veta att det inte tar slut här.
För du ska lida i all evighet.
Förlåt, men din andedräkt stinker som…gamla paltor.
Vad är detta?
Jag avvärjde tidsstoppet. Jag har blivit bättre.
Medan vi uppehöll dig kunde Kira sätta på dig armbandet
och Doric göra så här.
Där fick du henne.
Jag trodde verkligen inte på den här planen.
Det sa du till oss.
Holga!
Tog vi henne?
Ja, vi tog henne.
Den här…sitter inget vidare, va?
Det är inte så illa.
Såja.
Hjälp henne, Simon.
Det var en röd magikers dolk. Jag kan ingenting göra.
Du…
-Vi plåstrar om dig. Det löser sig. -Lämna oss inte.
Såja, pyret.
Sörj mig inte.
Nej, inga avskedsord.
Jag är stolt över det jag har gjort här.
Jag dör som hjälte.
Och du…
Du är en bra karl.
En sann harpist.
Dumheter. Jag är en idiot, det vet du.
Lova mig en sak.
Vad som helst.
Att du tar hand om vår tjej.
Hon är det bästa du nånsin har gjort.
Det ska jag.
Varken penningsäck eller helstekt svin
-Går upp mot ett välfyllt -Går upp mot ett välfyllt
-Krus med vin -Krus med vin
-Så med rosig kind och svajig blick -Så med rosig kind och svajig blick
-Lyft din sejdel, glöm och drick -Lyft din sejdel, glöm och drick
Så botten upp, vi skålar och sväljer
Nej!
Jag behöver dig.
Vi kan bara använda den en gång.
Jag vet.
Säg inte att ni slösade bort den på mig.
Varför gjorde ni det?
-Szass Tam kommer inte att bli glad. -Om han ger sig på oss är vi beredda.
"Vi"?
Just det, du gillar inte människor.
Vissa går an.
Och du?
Ska du tillbaka till harpisterna? Till ditt folk?
Jag har mitt folk här.
Mitt senaste uppvaktningsförsök var ju rätt patetiskt…
…men kan du tänka dig att ge mig en ny chans?
-Okej, visst. -På riktigt?
Lugna ner dig.
Förbaskade kalk.
God afton.
Ni vet förstås vad som hände sen.
När Sofinas magi var borta kvicknade lord Neverember till.
Det första han gjorde var att dekorera Vinterväcks räddare med hjältemedaljen.
Han ställde Smaragdenklaven och deras skog under sitt beskydd.
Man kan säga att mina handlingar, förvisso klandervärda,
ledde till en pånyttfödelse för staden.
Jag bara har avtjänat ett år av mitt straff,
men det har varit…
…ett uppvaknande.
Jag har vänt blicken inåt
och ställt mig själv frågan…
"Vad pågår egentligen därinne?"
Och jag har kommit till insikt om
att mycket kan härröras till min mamma.
Hon var sträng och temperamentsfull…
Stopp! Vi har hört tillräckligt.
Benådan avslås.
Förhandlingarna är avslutade.
Jarnathan!
Jag är hemskt ledsen.
Jag vet inte vad som flög i mig. Förlåt!
Hallå?
Kan nån vara snäll att ställa mig en fråga?
Hallå?
Undertexter: Kalle Hårding