Taip.
Buvo smagu.
Gerai, man tai patinka,
ir aš nenoriu kišti nagų prie to, kas gerai klostosi.
Ką? Nori skirtis?
Priešingai.
Mano šeima rengia tokį kvailą ceremoninį turnyrą,
ir su tavim jis būtų toleruotinas.
Žinau, tu negali suartėti
dėl žmonos, kuri mirė prieš 40 metų.
Tai nebūtų suartėjimas. Tai pietūs su tėvais.
Tu nenori suartėti labiau nei dabar.
Aš tiesiog surasiu kažką, kas man nepatinka tavyje arba man atsibos.
Tik palydėtum mane.
Ką? Nebuvo Dianos savybių, kurių nemėgai?
Nelabai ką prisimenu.
Omega prietaisas, kurį blogoji mano versija naudojo Dianai iš visur ištrinti,
jis sujaukia protą.
Betė tik mano, kad ji prisimena savo mamą.
Palauk. Kodėl aš apie tai kalbu?
Ar mes vėl mylėsimės?
Kokie čia drabužiai?
- Tai sekso drabužiai. - Gerai!
Sveiki sugrįžę į „Tortas ar klastotė: įžymybės“.
Reikia peilio, pone Baksny?
Aš atsinešiau savo!
Kur buvai? Vis dar šiki ten, kur aš valgau?
Gana, kosmoso Bete.
Pažįstu Baganę milijardą metų, nuo tada, kai gal dar net nebuvai klonuota.
Atsipalaiduok. Tėtis per daug prisirišęs prie mamos, kad kada nors įsipareigotų.
Ačiū Dievui. Liūdėk ir toliau, senoli.
Gerai, pirma, jūs tai praleidot.
Tai buvo tikras kūdikis, o ne tortas, ir ponas Baksnys dabar atšauktas.
Antra, kodėl mes šaipomės iš Riko?
Jis visada buvo mylintis tėtis mūsų šeimai, kiek aš prisimenu.
- Atsiprašau? - Pameni jį mūsų vestuvėse?
Kai gimė Mortis? Ir tąkart, kai išrado riešutų sviesto ir uogienės sumuštinį?
- Rikas puikus! - Ką?
Ką? Jūs to neprisimenate?
Manau, žinau, kas vyksta.
Man nepatinka, kad visi mane stebi.
Taip ir žinojau!
Ponios ir ponai, susipažinkite su Atminties Riku!
RIKAS IR MORTIS
Stumk, mieloji! Tu gali!
Jis toks palaikantis!
Kaip gavome šitą tavo versiją?
Jis tik mano aistringiausių ir didvyriškiausių laikų prisiminimas.
Jis išsėlino iš Paukščiažmogio smegenų ir perėjo į mano.
Turbūt netyčia buvo įmestas į Džerį,
kai praeitą sezoną mėtėme savo smegenis.
Paukščiažmogis tave prisimena kaip patrauklų.
Aš vis dar patrauklus! Ir jis viską sušiks,
įsiverždamas į visą šią šeimos nostalgiją.
Džeris iš esmės dabar turi atminties vėžio atitikmenį.
- Vėžio? - Bet jis protingas šunsnukis.
Žiūrėk, kiek jis pasiekė su spyruoklėmis ir technika.
Nesvarbu...
Gyvenimo stebuklas, žmogau.
Jums puikiai seksis.
Šūdas.
Net jei nebūsiu šalia, kad padėčiau!
- Džeri, griebk vairą! - Ką?
- Tėti! - Man labai patiko leisti laiką su jumis!
Atsipalaiduok, mažyli. Atsipūsk.
Tu šūdo gabale! Tu mane palikai likimo valiai!
Tu šūdo gabale! Sugadinai Džerio smegenis!
Aš jam dabar patinku. Tai siaubinga.
Velniop tave, žmogau! Tu turi gražią šeimą!
Rimtai, nusiramink.
Pastačiau šias skruzdžių fermos smegenis, kad tavo kvaila subinė
turėtų tiek vietos, kiek tik gali įsigeisti.
Mėgaukis amžinybe.
Ši vieta užknisa! Grąžink mane...
Tai tu neišradai riešutų sviesto ir uogienės sumuštinio?
Jis tik prisiminimas, Džeri.
- Bum. Visiškai atstatytas, kaip naujas. - Ką?
Kas atstatytas?
Nuostabu, kad gali iščiulpti įkyrų prisiminimą.
Norėčiau išsisiurbti prisiminimus apie visus savo šūdinus buvusiuosius.
Ypač Piterį Keisį.
Tam vyrukui per daug rūpėjo driežai.
Velniop tave, seni!
Ką? Bijai mano jaunatviškos energijos?
Tu neturi charizmos!
- Jis atrodo labai vienišas. - Tėtis dulkinasi visą laiką.
Jis dulkina dalykus, kurių negalim suvokti.
- Gana kalbų apie tėčio dulkinimąsi. - Atsiprašau.
Patvirtinti perkėlimą?
„Brangus Rikai, iš savo galvos išėmei Dianos prisiminimą.
Padarei tai, kad būtum emociškai atviresnis. Palik mane ramybėj.“
Bagane? Labas! Turiu mintį.
Tėti?
O, šūdas.
Ką darai?
Mieloji? Vaikai? Pusryčiai!
- Štai kur tu. - Kur dar galėčiau būti?
Labas, BA. Nori kavos?
Išgerčiau arbatos.
- Labas, Bete. - Labas!
Morti, šeima, čia Baganė. Nespoksokit. Ji tiesiog mane paims.
- Tai jau taip. - Labas, Bagane.
Atsiprašau, kad pertraukiau.
Rikas man paskambino ir pasakė: „Turiu mintį“,
bet jo mintis tiesiog buvo sudalyvauti renginyje, į kurį jį pakviečiau.
- Ne visai „tipiškas“ tėčio elgesys. - Nebūk keista, kosmoso Bete.
Išsiėmiau tavo mamos prisiminimą iš galvos.
Dabar esu emociškai atviresnis.
- Ką? - Tu išsiėmei mamą iš smegenų?
- Nėra ko stebėtis!
Juk bandžiau kitais būdais judėti pirmyn.
Bandau kažką naujo, tai veikia. Atsikabinkit.
Manau, kad tai gerai, manau.
Seneli, nuo kada pradėjai sakyti „atsikabinkit“?
Tėti?
Labas, vaike.
Kur eini?
Aš trumpam išvykstu. Nelaukit.
Kodėl išvyksti?
Darbo reikalai.
Bete! Dukrele! Darbo reikalai buvo lubose.
Aš grįžau!
- Tavo plaukai... - Daug šaunesni, ar ne?
Mes taip smagiai leisime laiką, mieloji.
- Taip! - Tada išgelbėsime tavo mamą
iš slapto požeminio atminties kalėjimo.
Jė?
Rikai, ačiū Dievui, kad viskas baigta.
Atleisk, kad įstrigai su dėde Skubu.
Tu man nesakei, kad visi čia bus šaunūs!
Jie nėra šaunūs. Čia mano teta Bulgogi. Didžiulė kalė.
O ten - Džak-Pu, mano buvęs vaikinas iš vidurinės.
Spėju, kad jis jau seniai spokso, ką?
Bagane! Išėjai prieš iškeliant vėliavą.
Kodėl išėjai? Ar aš tau darau gėdą?
Ne priešais dėdę Skubą, mielasis.
Mama, tėti, tai Rikas.
Jis tas draugas iš mano pirmųjų revoliucinių dienų.
Beždžionžmogis!
Per gromflomitus mes, vabzdžiai, prastai garsėjam. Tokia žiauri kultūra.
Seniai pažįsti mano dukrą, ar ne?
Taip, nors mes su Bagane
dulkinamės tik kelis mėnesius.
Ką?
- Kodėl taip pasakei? - Aš atsivėriau!
Nežinojau, kad jūsų rūšis
turi ritualines garbės dvikovas dėl priešvedybinio sekso!
Tu genijus ir nepasidomėjai apie mano kultūrą?
Išsiėmiau savo žmoną iš galvos! Aš daug išgyvenu!
Teismas tęsis, kol vienas iš jūsų mirs
arba priims pralaimėjimą.
Jei pasiduodi,
pripažįsti, kad esi nepajėgus mylėti ir įsipareigoti,
esi pajėgus tik beprasmiam, negarbingam seksui!
Pradėkit!
Prašau, nenužudyk Džak-Pu!
Kaukis su manim, kekše!
Tavo mama bus kažkokioje apsaugotoje vietoje.
Mums reikės ypatingos prieigos.
Spėju, kad Samer daro darbus už Riką.
Ji turėtų turėti prieigos kortelę, kurią galėtume panaudoti...
Tai buvo greičiau. Šaunu. Dar kartą.
- Brangioji, greičiau! - Šūdas. Mama atvažiavo manęs pasiimti.
Greičiau, prieš tau išeinant...
„Mama uždaryta dėžėje požeminiame rūsyje.
Aš vienintelė galiu ją išgelbėti.
Taip mes išliksime šeima.“
Vyresnis ateities Rikas, kuri ją užrakino,
yra klastinga ir paranojiškas. Jis tikras šunsnukis.
- Bet mūsų šeima manimi pasitikės? - Taip, jei nesielgsi keistai.
Aš nesielgsiu keistai.
Žinai, aš jaudinuosi dėl būsimos mamos.
Bet man patinka šis tėvo-dukros laikas.
Tu visada buvai šalia.
Ir visada būsiu, mieloji. Dar kartą.
Mama uždaryta dėžėje požeminiame rūsyje.
Aš vienintelė galiu ją išgelbėti.
Taip mes išliksime šeima.
Labas. Kaip sekasi?
Būtų banalu, jei mums nepatiktų, kad tėtis su kažkuo susitikinėja, tiesa?
Taip, gana nuvalkiota.
- Kuri dalis tau nepatinka? - Nė viena.
Aš suaugusi moteris, o tėtis turi savo gyvenimą.
Sušikti piranijų augalai vėl rujoja.
- Atsiprašau, mieloji. - Dieve, tavo petys kietas.
- Ką čia apšnekat? - Tavo senelį.
Kalbant apie tai, ar yra tam tikros požeminio rūsio dalys,
skirtos svarbiems dalykams?
- Kodėl? - Taip,
sabotuosit reikalus su jo nauju laimikiu?
Ne, Samer, noriu padaryti kai ką gražaus tėčiui.
Gana gėdinga iš mano pusės.
Taip, yra vaiduoklių zona pavojingiems dalykams 2-ame aukšte
ir vertingų daiktų seifas 7-ame.
Logiška. Tėtis sakė, kad bus paranojiškas.
Jūs, kalės, norit pažiūrėti filmą?
- Taip. - Žinoma.
Šaunu. Senelis vis mini „Pakvaišėlių lenktynes“,
ir aš pavargau apsimetinėti, kad jį mačiau.
Pamenu tave.
- Eime. - O, taip.
Man patinka tavo naujas automobilis.
Ką čia veiki?
- Nieko. - Žinojau, kad ilgai netruksi
ir „išeisi į tualetą“.
Ir ką turėjai omeny, kai sakei: „Tėtis sakė, kad jis bus paranojiškas“?
- Keistas sakinys. - Tėtis taip sakė, kai buvom paauglės.
Tėčio nebuvo, kai buvom paauglės, Bete.
Mes esame tas pats žmogus, su tais pačiais prisiminimais.
Ar tai susiję su ta šaunia jaunesne tėčio versija?
Ne, tu išprotėjai. Štai, aš tai įrodysiu.
- Mes galime jį aplankyti. - Gerai.
Ar tavo kaukolė yra metalinė?
Taip.
Šaunu.
Liaukis kautis su manimi!
Negaliu!
Taip mes išliksime šeima!
Kosmoso Bete?
Velnias!
Gerai. Aš prisiminimas iš praeities,
ir mes turime dukrą ateityje,
o dabar mes jos galvoje?
Dabar mes kartu jos galvoje.
Bet tikras Rikas pastatė specialias skruzdžių fermos smegenis,
kuriose galime gyventi amžinai.
Kas atsitiko?
Mes jau turėjome būti perkelti.
Betei tereikėjo perkelti mus iš požeminio rūsio į garažą.
Eisiu pažiūrėti, kas nutiko. Nieko neliesk!
Kas tu?
O Dieve. Aš tavo mama, kažkaip.
Tu negali būti mano mama, ji uždaryta dėžėje požeminiame rūsyje.
Taip ir buvo! Tai susiję su prisiminimais
- ar panašiai? - Tu per jauna.
Aš prisiminimas, kaip ir tu.
Ir aš manau, kad mes esame tikrosios tavo galvoje?
Aš prisiminimas? Aš nesu tikra?
Man taip pat viskas nauja, žinau.
- Atvykome tame kokone ir... - Ką?
Ei!
- Diana! Gerai. - Rikai!
Planas šiek tiek raukšlėtas. Manau, kad tikroji Betė pašėlo.
Palauk, kodėl tu ne kokone?
Mūsų dukra buvo ten, Rikai.
Bandžiau pasakyti, kad mes abi prisiminimai, bet...
Velnias!
Mieloji, jei pasakai prisiminimams, kas jie, tai juos pažadina!
Tikrai? Neturėtų būti taip lengva sukurti jautrumą!
Taip, manau, kad visi tėvai kažkuriuo metu taip pagalvoja.
Šūdas! Tai blogai.
Aš jau praploviau Betės paveikiamus prisiminimus,
kad įtikinčiau ją tave išgelbėti!
- Praplovei? - Kad tave išgelbėtų!
Mūsų pirmasis barnis.
Štai kas nutinka, kai klausai žmonių.
Atsiduri kovos lauke su buvusiu vaikinu,
kurio negali nužudyti!
Pakviečiau tave į renginį, Rikai! Neprivalėjai ateiti!
Ir tu tikrai neprivalėjai išsiimti iš galvos savo mirusios žmonos!
Sakiau, kad suartėti būtų kvaila!
Apsidairyk aplink, biče.
Taip ir darau! Nepanašu, kad tavo mirusi žmona buvo problema.
Ar ne? Tai mes visi sutariame?
Tai turbūt tiesiog eisiu ir atitaisysiu tai!
Rikai!
Šūdas!
Prašau, tegul suveikia.
- Ačiū Dievui. - Tėti?
Ramiai, greituole. Tau pasisekė, kad turi roboto stuburą.
Kodėl tu čia? Kur Betė?
Ir kas nutiko mano prisiminimų dėžei su Diana?
Ir kur Atminties Rikas?
Tikriausiai jis kažkaip pateko į jos protą. Jėzau.
Jau užtenka, kad vienas jautrus prisiminimas skraido galvoje.
Jos smegenyse dabar gali kilti protrūkis.
Turime ją surasti.
Taip stumtelėsiu tą atminties šūdą, kad maža nepasirodys!
- Palauk, kaip praėjo tavo pasimatymas? - Ar aš būčiau čia, jei viskas būtų gerai?
Turėjau tai padaryti dėl mamos.
Taip mes išliksime šeima!
Turim prieiti prie Betės naujausių prisiminimų.
Mes šiek tiek vėluojame,
bet tai panašiausia į pokalbį su ja realiu laiku.
- Mūsų šeima nėra labai normali, ar ne? - Ne, jie kieti.
Šiek tiek pabuvau su jais mūsų žento galvoje.
Ir tai nieko nesugadino?
Vis dar nerimauju dėl tos Betės, kurią pabudinau.
Na, jei ji mus medžioja, jai nelabai sekasi.
- Tėti? - Aš?
Tai ne mūsų tėtis, o apsišaukėlis.
Ir jis užpildė mūsų smegenis kaip virusas.
Bet jis tik prisiminimas.
Kaip ir mes.
Kaip ir tu.
Turėtume būti netoli. Štai!
Velnias. Taikli ranka.
Beveik.
Štai ir tu, mieloji.
Ei, „tėti“.
- Kas čia vyksta? - Ji pabudino daugiau savo versijų.
Ką jūs, Betės, darote?
Sujauksi savo pačios smegenis!
Įdomu, iš kur man gimė tokia mintis?
Atleisk, atminties dukra!
Manai, kad gali bėgti?
Kad pažįsti mano pačios protą geriau už mane?
Mama? Tėti?
Manau, ką tik nužudžiau kosmoso Betę.
- Grįžkit čia! - Tiesiog važiuok, mieloji!
Mes tavimi labai didžiuojamės, mieloji.
- O ką dabar? - Nežinau!
Toliau nesuplanavau!
Man nereikėjo tapti tėvu.
- Ar turėtume grįžti? - Rikas nekenčia manęs,
o tave išsiėmė iš galvos. Jis mus tiesiog nužudys!
Jei nėra išeities, gal turėtume pasielgti kaip Telma ir Luiza?
- Palauk, ką? - Palauk, ką?
- Bete, tu tikra! Nedaryk taip! - Brangioji, mums viskas bus gerai!
Negaliu gyventi be jūsų.
Mieloji, prašau!
Taip mes išliksime šeima!
Bete, ne!
Palauk, jei tai naujas prisiminimas, ar tai nereiškia, kad ji jau...
Bete! Leisk mums tau padėti!
Neleisiu tau jų atimti iš manęs!
Jie ne tavo tikroji šeima!
Paklausyk! Tu sulaužei man sprandą, o aš vis tiek nenoriu tavęs nuskriausti!
Mano galva!
Taip mes išliksime...
Bete?
Aš tik noriu, kad viskas baigtųsi.
- Ei! - Aš tik noriu, kad viskas baigtųsi.
Matai, ką padarei?
Mes tavo dukra!
Ir tu mus išvedei iš proto!
Mes tave nužudysime, kol ji nenužudė mūsų visų.
- Rikai! - Diana!
Palaukit!
Aš tokia sutrikusi. Kosmoso Bete!
Girdžiu tiek balsų!
Pamenu, kaip myliu tėtį, o tada nekenčiu tėčio!
Tai vadinama gyvenimu, mieloji.
Aš nebuvau šalia. Ir kažkas tuo pasinaudojo.
Bet dabar aš čia.
Tavo tikrasis tėtis yra čia, Bete. Ir jis emociškai atviresnis.
Jis atrodo malonus.
Kodėl negavome tos tėčio versijos?
Palauk, ką jis daro su ranka?
Jis nukreipia jos dėmesį! Tas šūdo gabalas!
O, kad būčiau ją pažinojusi.
Ir pažinojai. Ji tave užaugino.
Žinau, bet... Aš to neprisimenu.
Niekas neprisimena.
Net ir aš tegavau vos dalelę jos.
Buvo malonu turėti ją galvoje nors trumpam. Manau.
Prisiminimai nėra tikri, Bete.
Ir jie gali būti tokie pat savanaudiški kaip bet kuris iš mūsų.
Vos tik mano atminties Diana pabėgo,
ji padėjo užgrobti mano dukrą.
Tavo tikroji mama tave mylėjo labiau.
Spėju, turėsiu pasitikėti tavo žodžiu.
Tai viskas baigta?
Kaip laikaisi, mieloji?
- Jautiesi nors kiek radikaliai? - Man viskas gerai, Džeri.
Įspūdingas atstatymas.
Kas atsitiko atminties Rikui?
Jo nebėra.
Kas čia per niūrios nuotaikos?
Jis manipuliavo jūsų mama!
Taip, nes jis mylėjo senelę.
Man liūdna, kad tavo maloni versija mirė.
Jis keistų minčių padaras!
Jis niekada nebuvo gyvas!
Tiek to! Einu...
Einu pabūti su Bagane.
Jūs dar kartu?
- Ačiū, kad mūsų nenužudei. - Klausyk, mažasis aktyviste.
Čia geriausia, ką gali gauti.
Skruzdžių fermos smegenis ir gabalą žemės.
Jei priartėsite per 100 šviesmečių nuo mano šeimos
arba bandysite pasidaryti smegenų padaro kostiumą ar panašiai,
sprogs visas jūsų konteineris.
- Gerai, vade. - Ir klausykit,
tai, kad jūs abu gaunate šią kvailą laimingą pabaigą,
kur esate amžinai jauni ir tikriausiai nuolat dulkinatės,
varo mane iš proto.
Todėl aš pasikoreguosiu ir pamiršiu, kad tai nutiko.
Jūs vieni.
Ačiū, kad mane išlaikei mane gyvą taip ilgai, Rikai.
Taip.
Sudie, Atminties Diana.
BAGANĖ labas
8 sezonas, ką?
Man patiko, kai Džeris buvo Velykų triušis!
Buvo smagu!
- Ir tada, kai... - Kas jis?
Su kuo jis kalba?
Niekada nesuprantu.
Bet tie duomenys yra nepaneigiami.
Jo atomai vibruoja dažniu,
kitaip nei bet kuris kitas mūsų realybėje!
Ir jūs manote, kad šis keliautojas atvyko čia, kad pakeistų jūsų vyrą?
Žinau, kad tai skamba beprotiškai ir egocentriškai.
Faktai rodo, kad yra priešingai.
- Jūs buvote labai drąsi, Eimi. - Ką mums su juo daryti?
Subtitrus vertė: Goda Raškevičiūtė