Gajau?
Gajau. Turi eiti!
- Gajau, viskas gerai. - Ne!
Sūnau, derva kyla. Turi eiti.
Ne, be jūsų neisiu!
Nežiūrėk į mus. Pažvelk už savęs.
Matai šviesą? Sek šviesą, gerai?
Nesustok. Nesislėpk.
Sek šviesą
ir rasi Rytojų.
„Sek šviesą.“
Kelionės žurnalas: čia Gajus.
Misija prasidėjo prieš 14 mėnulių.
Seku šviesą, bet Rytojaus dar nė ženklo.
Kelionės žurnalas: patekėjo 29 mėnuliai.
Rytojaus vis dar nė ženklo.
Radau šitą mažylį. Jis visai vienas, kaip aš.
Jis – geras sargas.
Turbūt pavadinsiu jį „Budriumi“.
Kelionės žurnalas: patekėjo 54 mėnuliai.
73 mėnuliai. 110 mėnulių.
200 mėnulių.
Kelionės žurnalas: patekėjo...
daugybė mėnulių.
Visi mėnuliai.
Rytojaus – vis dar nė ženklo.
Kažkas ateina. Diržiau, slepiamės.
Tai žmogus!
Oi. Taip, tai buvau aš.
Labas, aš – Ipė.
Galiu pasiteisinti, kad visą gyvenimą gyvenau urve,
ir retai sutikdavau kitų žmonių,
nekalbant jau apie vaikinus!
Tik pamanykit, vieninteliai du paaugliai pasaulyje rado vienas kitą.
Tarsi mus būtų suvedęs likimas.
Mano šeima jį pamilo...
išskyrus tėtį.
Galiausiai, Gajus pavergė ir jį.
- Ugnis. - Ugnis.
Dabar keliaujam aplink pasaulį,
ieškom tinkamiausios vietos namams,
vietos, kurią Gajus vadina Rytojumi.
Rytojus.
Argi Gajus ne nuostabus?
Su juo keistai jaučiuosi, lyg pilve skraidytų drugeliai.
Ne tie, kuriuos sukirtau pietums, kiti drugeliai.
Nežinau, kaip tą jausmą pavadinti, bet atrodo jis taip.
Ir taip, ir taip, ir taip!
Man patinka piešti šitą figūrą! Nežinau, kodėl. Taip reikia.
Ipei patinka Gajus.
Šlykštu. Tiesa, Šuniau?
Mama! Tunkas vėl spokso į mano dienoraštį!
Tunkai, atstok nuo sesės!
Ipe. Duok ir man lentelę.
- Aš dar nebaigiau! Atiduok! - Ne!
Vaikai, nesipeškit.
Vožk jam, Ipe! Spirk į klyną.
Tuoj apsuksiu šitą velnio kačių!
Pakeliui susidūrėme su daugybe kliūčių,
bet Krudžių jos nesustabdė.
Mus vejasi pikti kengūruočiai.
Diržiau, saugos diržai.
Sakiau, nejok tarpekliu!
- Gerai! - Niekada nejok tarpekliu!
Paleisk ją!
Sende!
- Oi. - Ei!
- Ei. - Ei.
Ei! Nežiopsokit!
Mano mergaitė.
Bum!
- Bumčiukas? - Bumčiukas.
Tėtis visada sako: „Gauja turi būti kartu.“
Gauja turi būti kartu!
Bet su Gajumi
kartais jaučiuosi, lyg būtume tik dviese.
Baikit!
Pagavau.
- Laikykis! Ateinu! - Pagavau.
Ipe!
Mirštu iš bado.
Vis tiek būčiau suvalgęs.
Ką gi, gauja.
Jau dešimt minučių niekas į mus nesikėsino, įsikurkim čia.
Baba su Tunku, raskit vietą nakvynei.
- Čia. - Čia tinka.
Sende su Dičkiu, stovėsit sargyboje.
Mes su Uga ieškosim maisto.
Gajau su Ipe?
- Pypt. - Pypt.
Alio? Ei!
Jūs atsakingi už ugnį.
- Gerai, tėti! - Gali mumis pasikliauti, tėti!
Nevadink manęs taip!
Labas.
„Labas“ ir ką?
Labas, gražuole.
Pats tu gražuolis.
Aš pirmas pasakiau.
O aš iškart atsakiau.
Pažiūrėkit į juos!
Gajus trykšdavo idėjomis.
Argi ne jis padovanojo mums ugnį?
Dabar iš jo jokios naudos! Vieni jie niekaip neišgyventų!
Išalkau.
Žinau, Tunkai, suvalgysim po porciją sausuolių ir karčių šaknų,
kai tik du gaujos nariai, kurių neįvardinsiu,
atliks savo darbą ir įkurs ugnį!
Liaukis, žmogau. Atsipalaiduok.
Ne, pats „liaukis, žmogau!“ Tuoj atpalaiduosiu...
Ei, Grugai.
Ramiau. Nesikarščiuok, dički.
Grugai, anksčiau ar vėliau
Ipė su Gajumi panorės įkurti savo gaują, kaip mes kadaise.
Mūsų tokia prigimtis.
Na jau ne. To nebus!
Gauja stipresnė kartu.
Taip! Tau pavyko!
Ipė niekada mūsų nepaliktų. Ne.
Tarsi Ipė kada nors... Baik.
Ne!
Gauja turi būti kartu.
Ipe. Ipe, nemiegi?
Ne.
Palauk. Ateinu.
Labas, Baba.
- Labas. - Labas.
Jis mus girdi?
Ne. Jis jau išsijungė.
- Ei. - Ei.
Ne. Aš norėjau paklausti.
Aš pagalvojau...
Čia ne mano ranka.
Žodžiu...
Negalėjau užmigti. Galvojau apie Rytojų.
Mūsų Rytojų.
Mūsų Rytojų? Ką nori pasakyti?
Noriu pasakyti,
gal mūsų Rytojus kitoks nei likusios gaujos.
Gal mūsų Rytojus yra tik mudviejų vieta, supranti?
Tarsi namai. Tik mudviejų.
Tik mudviejų?
Gajau, aš labai pasiilgčiau šeimos.
Tačiau tai skamba nuostabiai!
Mūsų nuosava vieta?
Mūsų namai?
Ten galės būti gėlių?
Žinoma. Ir drugelių.
Ir čiurlenantis upeliukas?
Ir turėsim privatumo.
Kas tas „privatumas“?
Tai reiškia, kad užuosi tik norimas kojas.
Oho.
Taigi...
Ar tu, Ipe Gintare Krude,
manai, kad galėtum Rytojų praleisti su manim?
Taip.
Aš užmigsiu ir sapnuosiu mūsų namus.
- Labanakt, Gajau. - Labanakt, Ipe.
Tik jie dviese?
Užtemdė dukrelei protą kuždesiais ir bučiniais.
„Ar Grugas mus girdi?“ Taip, Grugas girdi. Grugas viską girdi.
Apie jūsų asmeninį Rytojaus namą dviem,
šnabždesius, bučkius, saldžius seilėjimusis.
Kas per nesąmonė?
Tunkai,
netriukšmauk.
Spausk „pasnausk“!
Ša, pilvuk.
Dar vienas puikus rytas.
Kas čia? Nori pažaisti?
Atnešk lazdą!
Ne, Sende!
Mama! Sendė vėl neša Šuniaus lazdą.
Kas čia?
Gynybos ratas!
Užtaisyk, mielasis.
Ačiū.
Šiandien – puiki diena pastipti!
Klausykit! Neatspėsit, ką radau!
Atleisk, brangusis.
Palaikėm tave mus medžiojančiu plėšrūnu.
Niekad neatsiprašinėk dėl suveikusios gynybos.
Turit tai pamatyti. Paskui mane! Čionai.
Taip! Jums patiks!
- Oho! - Oba.
Kas tai?
Nieko panašaus nesu mačiusi.
Kas čia, mama? Tegul išeina.
Man tai kažką primena.
Manau... tai pasaulio kraštas.
Regis, jau viską mačiau.
Na, man gana. Gerai, kad tai tu, Dički.
Tai ne pabaiga.
Tai tik pradžia.
Sveiki atvykę į mūsų Rytojų!
- Oba. - Oho!
Žiūrėkit, kiek maisto!
Gajau, matai?
Tu pats geriausias tėtis! Pavalgykim!
Minutėlę, Tunkai.
Prieš valgį norėčiau tarti kelis žodžius.
Tegul ši vėliava pažymi dieną, kai radau mūsų namus,
pilnus gėlių ir drugelių,
su čiurlenančiu upeliu.
Štai čia bus patenkinti visi jūsų poreikiai...
- Noriu valgyti! - Minutėlę!
Bėk! Jis nežiūri.
Tik vieną minutę.
Ne. Palaukit.
Čia mūsų namai, kuriuose visada būsime kartu,
prašom, nėr už ką!
Man pavyko.
Problema išspręsta.
Maistas!
Ar ne keista, kad maistas auga idealiai tiesiomis...
Aš nebenoriu valgyti.
Mama, aš susirgau?
Ne, sūneli. Tu sotus.
Sotus jaučiuosi keistai.
Daugiau nė kąsnio neprarysiu.
Pala.
Prarysiu.
Ba-na-nas.
Bananas?
Seniai seniai vieną tokį ragavau.
Buvo vasara. Saulė šildė pečius.
Žydėjo gėlės.
Buvau dar jauniklis.
Sudorojau bananą vienu kąsniu.
Nuo tada nepraėjo dienos, kad jo neprisiminčiau.
Koks buvo jo skonis, tėve? Koks jis?
Žodžiais neapibūdinsi, Tunkai.
Žodžiai tam per prasti.
Supratom, tėti. Griebk bananą!
Ateik, salduti.
Jūs girdit?
Kas tai?
Kas vyksta? Nieko nematau.
Tai artėja!
Gynybos ratas?
Kažkas perlipo sieną.
Neik per arti.
Kas žino, kas čia per keisti padarai iš už sienos.
Pabaksnokim juos iš toli.
Bakst!
Bakst, bakst!
Minutėlę.
Pažvelk už susivėlusių kailių ir griežiančių dantų.
Jų akyse šviečia žmogiškumas.
Ba-na-nas.
Padaras bando bendrauti.
Vilte, čia žmonės!
Urviniai žmonės.
Maniau, urviniai žmonės seniai išmirė.
Malonu sutikti jus.
Širdyse...
daug džiaugsmo.
- Ačiū. - Daug džiaugsmo ir jums.
Jie gražiai kalba.
Atleiskit, kad nuvertinom, bičiuli.
Aš – Filas.
O aš – Viltė. Mes esame...
Geraičiai.
„Geručiai“?
- Geraičiai. - Svarbiausia, „geri".
Mes – Krudžiai.
- O čia... - Gajus?
Iškart pataikėt.
Ponai Geraičiai?
- Gajau! - Kas čia vyksta?
- Gajau. - Gajau!
Vilte, čia Gajus.
Gajau.
Kas čia vyksta?
Aš augau su Vilte ir Filu.
Jie buvo mano tėvų geriausi draugai, kol...
Ach, Gajau.
Manėm, kad netekom visos tavo šeimos.
Tada ir supratome, kad tokiame pavojingame pasaulyje
turi būti geresnis gyvenimo būdas.
Čia jūsų namai?
Čia jų namai!
- Oho, mama! - Žiūrėk, tėti!
Oho.
Gajau, kas greičiau užkops?
Atsiprašau, tigriuke?
Šituo medžiu mes nelaipiojam.
- Yra „Geraičių“ būdas. - Neoficialus moto.
Visi sulipo?
Taip,
velnio kačius turės likti lauke.
Iki, Dički.
Atsiprašau. Gyvūnai prineša per daug...
purvo.
Kylam.
Kas čia dedasi?
Sveiki atvykę į Geraičių namus!
Oho!
Kaip gražu!
Didokas, ar ne?
Ką?
Matau debesis! Nors esu viduje.
Kas gi tai?
Vadiname jį langu.
Langas.
Gerai.
Gajau, Aušra apsidžiaugs tave pamačiusi.
- Aušra? - Aušra?
Taip, mes kartu užaugome.
Aušra!
Čia tik tavo atvaizdas. Tai vadinama veidrodžiu.
Atsiprašau.
Aušra!
- Atsiprašau. - Aušra!
Kur ji?
- Aš – panikos būdelėje! - Panikos būdelė!
Aušra, tai ne laukiniai žvėrys.
Saugu išlįsti.
Mama, gal reiktų išgręžti skyles orui būdelės duryse?
Jokių skylių. Dar gyvačių prilįs.
Nepatikėsi, ką mes radome.
- Gajau? - Aušra?
Gajau! Čia tikrai tu?
Čia tu! Tu čia!
Tu pasenai! Tu taip pat! Taip ir sakau!
Ir vėl kartu.
Vaikystėje jiedu buvo neišskiriami.
Neišskiriami.
Aušra – mergaitė?
Pala, baik. Pasipuošei tinginiu?
Ir aš pasipuošiau tinginiu! Čia – Diržius!
- Maniškė – Juostė. - O-lia-lia.
Čia Krudžiai.
- Sveika. - Labas.
- Kaip sekasi? - O čia...
Pala. Ne.
Taip. Čia – Ipė.
- Tu – mergina? - Taip.
Mergina...
draugė!
Dar nesu turėjusi draugės!
- Aš irgi! - Mes draugės!
Atsargiai! Trapūs kauleliai.
Papildomi slanksteliai!
- Tai nuostabu! - Ką darysime?
- Apie ką kalbėsim? - Kas mūsų balsui?
Kodėl mes spiegiam?
Jūs – mūsų svečiai, todėl vaišinkitės, kuo pageidaujat.
Žinau, ko noriu.
Išskyrus juos.
Bet jų čia tiek daug.
Atleisk, Grugai.
Deja, namuose galioja viena taisyklė.
Bananų nevalgome.
Bet jie čia.
Bet ką kitą, ką tik nori, valgyk į sveikatą.
Bet bananų nevalgome.
Rimtai?
Bananų negalima?
Bet...
Nevalgysim jūsų bananų.
Jau vėlu, taigi...
Galim sukristi miegoti čia.
Gerai. Puiki vieta, tėti.
Žiūrėk, Filai. Jie miega krūvoje.
- Smagu! - Ne.
Šiaip jau visi gauna po kambarį.
Gausim atskirus kambarius!
- Kas yra kambarys? - O „atskiras“?
Mes, Geraičiai, tikime, kad privatumas ugdo savitumą.
Neoficialus moto.
Mes, Krudžiai, tikime, kad gauja turi būti kartu, kad ir kas...
Ką?
Pasakok apie mano kambarį, pone Geratėti.
Sūnau, jis štai ten.
Viskas prasidėjo nuo medžio ir idėjos.
Tai bent dienelė.
Nemaniau, kad kada nors pamatysiu Geraičius.
- Labukas! - Labas.
Oho.
Daug gražiau už vaizdą iš bet kokio urvo.
Taip, neįtikėtina vieta.
Lova tokia patogi.
Niekas negrūda kojos į burną.
Daug geriau.
Taip.
Tai čia tas privatumas, apie kurį pasakojai?
Truputį...
toloka... Supranti?
Gajau?
Metas paspoksoti į naktinį langą.
Žiūrėk, Šuniau. Jis – mano mėgstamiausias.
Ką gi, mūmute. Ką dabar darysi?
Na ir kvailys!
Uga?
Uga.
- Uga! - Gynybos ratas!
Sveikas, brangusis.
Aš irgi negalėjau užmigti.
Visi tie atskiri kambariai. Kas čia galėtų gyventi?
Na...
Tas Filas Geraitis kažkoks neaiškus. Labai neaiškus.
Grugai, žinai, ką aš manau?
Gal galėtume pasilikti.
Atsiprašau? Nori pasilikti čia?
Ne. Noriu laukinėje gamtoje peštis su žiurkėmis dėl maitos.
- Aišku, noriu likti. - Taip, bet...
- Čia gera. - Bet...
O tu nerimavai, kad dukra išeis,
bet visa gauja kartu.
Lyg ir.
Jei pasistengtum, gal ši vieta tau net patiktų.
Privalau pamėgti Filą?
Turi elgtis gražiai. Nesimušti.
Gerai.
Bet jei turiu būti vienas...
Būsiu vienas su tavimi.
Gali patikėti?
Po šitiek metų Gajus išdygsta ant mūsų slenksčio.
O mes nerimavome, kad Aušra liks viena.
O dabar grįžo Gajus!
Tarsi juos būtų suvedęs likimas.
Tarsi taip buvo lemta.
Matei, kaip urvinė pana laikė Gajų už rankos?
Nemanai, kad Gajus rimtai draugauja su ta Mipe?
Ar „Pipe“? Gal „Ipe“?
„Ipe.“ Ji – „Ipė“.
Nežinau, ar Ipė čia pritampa. Supranti?
Tiksliau, nepritampa nė vienas iš jų.
Vargšeliai, jiems sunku suvokti, kas yra sienos.
Nežinau, ar urviniai pritaps moderniame pasaulyje.
Žiūrėsiu į langą amžinai!
Ar jie tai žino?
Turėtume padėti jiems suprasti,
kad jų laukia šviesi ateitis...
už šių sienų.
O Gajaus ateitis – tarp šių sienų.
Su Aušra.
Rūpestingoji Viltė Geraitienė.
Tiesą sakant, kitaip negaliu.
Šiąnakt...
neabejotinai geriausiai išsimiegojau nuo...
Labas rytas, Gajau!
Sveiki, pone Geraiti.
Šviežių pupų sulčių?
Ačiū?
- Labas, Gajau! - Ponia Geraitiene.
Čia tau. Vakar pagaminau.
Turėčiau pažadinti Ipę.
Jau septynias valandas nesakiau jai: „Labas“.
Kaip miela!
Leiskim vargšei Ipei pamiegoti. Ji turbūt išsekusi.
- Ne, ji tikrai... - Žiūrėk!
Štai ir Aušra! Koks sutapimas.
Aušra, ką veiki ant būtent šito virvinio tilto
būtent šią akimirką?
Rytinius darbus?
Rytinius darbus!
Genialu.
Genialu!
Genialu.
Bum.
Vakar negalėjau užmigti.
Aš irgi.
Pabudęs neradau tavo mamos.
Nemanai, kad ją nusinešė plėšrūnas?
Ne. Radau ją.
Šita vieta visus keičia.
Nebemiegam vienoje krūvoje. Nepabundam kartu.
O Tunkas tiesiog spokso į tą dėžę.
Ne dabar, Šuniau. Rodo paukščius.
Tėti, nurimk. Praėjo tik viena naktis.
Truputis pokyčių gali būti... Gajau?
- Labas. - Gajau?
Tu esi tu, bet neatrodai kaip tu.
Kvepi gėlėmis.
Ir dulksna.
Greičiau kaip švarus kalnų šaltinis.
Su trupučiu vanilės.
Tai vadinama dušu. Turėtum išbandyti.
Nori, kad kvepėčiau vanile?
Tik truputį.
Kas nutiko tavo drabužiams?
Sudeginom juos, kol jis prausėsi.
Jie buvo tokie purvini, kad pirma išskalbėm, paskui sudeginom.
Eikš, Tunkai. Einam į lauką.
Nenoriu. Žiūriu į paukščius.
Mano laikais į juos nežiūrėjom. Su jais kaudavomės.
Nenurodinėk, kaip gyventi!
Labas, naujoji drauge! Nori pusryčių?
Mielai!
Aš vėl įkursiu ugnį.
Ugnis.
Labas.
Aha. Pažiūrėk.
Štai kaip įkuriama ugnis. Tam nebereikia dviejų žmonių.
Neįtikėtina, kiek gaišdavom, daužydami akmenis. Jėga!
Sutaupo tiek laiko ir taip paprasta.
Nebenusidaužai pirštų.
Geraičiai iš tiesų...
Štai kur tu. Visur tavęs ieškojau.
Mes labai aukštai!
Ar aš tau keistai kvepiu?
Tu kvepi... kitaip.
Kaip akmenys upėje...
su trupučiu samanų.
Kas čia per žymė ant riešo?
Čia tik randas.
Randas?
Taip, nuo dygliuoto krabo. Niekis.
O čia?
Aštriadantis kirmis.
- O šitas? - Skorpioninis barsukas.
Pelkių gyvatė, dangaus gyvatė, ugnikalnis,
pasaulio kraštas,
sesutė, sesutė, sesutė. Ji daug kandžiojasi.
Tėtis apie šitą net nežino.
Oho. Riešutpirštis.
Kiekvienas įbrėžimas – tai nuotykis!
Tėvai man neleidžia turėti randų.
Todėl ir pastatė sieną. Tam, kad būčiau saugi.
Tau negalima išeiti už sienos?
Po to, kas nutiko Gajaus šeimai – ne.
Tai šita gyvenvietė...
yra kaip tavo urvas.
Tu tokia pat kaip aš!
Eime.
Oho, jis tavo?
Ne, mano tėčio.
Klausyk, kaip šitas mažutis burzgia.
- Matai tą kiauligatorių? - Aha.
- Nori jį peršokti? - Aha.
- Matai tą vištaruonį? - Aha.
- Nori peršokti? - Aha!
- Matai tą sieną? - Aha!
- Nori ją peršokti? - Aha!
Ne! Ipe, man negalima eiti už sienos!
Nebijok. Grįšim anksčiau nei kas nors pasiges.
Tu sveika?
O dieve! Širdis daužosi! Jaučiuosi gyva!
Pašokinėkim dar.
Pasiruošę?
Metam.
Taip!
Dar! Ką nors didesnio!
Ponia Geraitiene.
Išbandėme šitą išradimą. Kam jis skirtas?
Gal geriau paklausk Filo.
Jis ten praleidžia daug laiko.
Žodžiu, imk.
Pamaniau, kad jų norėsi.
Seni mūsų šeimų piešiniai.
Ačiū.
Kur viskas išbėga?
Tėti, o jei ką nors praleisiu? Noriu grįžti.
Ne, Tunkai. Žaisk su Šunium. Jis jaučiasi apleistas.
Jis liūdi, kad nebeleidžiam laiko kartu.
Gerai. Nori atnešti lazdą, Šuniau?
Tikrai? Gerai. Atnešk!
Atsiprašau!
Grįžtu prie lango!
Ei! Štai kur jis!
Grugai! Eikš, bičiuli.
Paplaukiokim.
Grugai. Grugersai.
G-G-Grugai.
Grugai.
Grugai?
Nori paplaukioti?
Gan įspūdinga, a, Grugai?
Keista,
bet vietoj to, ką čia matai, anksčiau plytėjo tik dulkėta dykynė.
Visai nekeista.
Tačiau, pasitelkęs minčių galią,
sugalvojau būdą, kaip nukreipti to aukšto kalno šaltinio srovę
čionai.
Kaip įdomu.
Taip, dykvietę paverčiau klestinčia oaze.
Dabar turime vandens iki soties.
Tiesą sakant, norim pastatyti naują...
- Bananas. - Ne!
Kodėl taip padarei?
Atsiprašau. Turiu priminti mūsų vienintelę taisyklę.
Bananų mes nevalgome.
Kodėl gi? Jų pilna visur!
Žiūrėk! Ten pilnas dubuo. Kam jie?
Grugai, galim plepėti apie vaisius.
Arba...
Nori pamatyti kai ką iš tiesų kieto?
Nežinau.
Labas. Susiruošei užkąsti?
Nusprendžiau apsitvarkyti. Pastebėjau, kad vakar priteršėme.
Niekis. Nepastebėjau.
Gali padėti žievę į komposto pintinę.
Gudru.
Šaunuolė.
Nenorim, kad palaikytumėt mus laukinių šeima.
Laukiniai.
Sende, paleisk.
Paleisk!
Tie vaikai, ar ne?
Uga, turbūt ilgiesi laukinės gamtos.
- Ar ne? Medžioklės... - Nelabai.
- Uogų rinkimo... - Nelabai.
Staugimo prieš mėnulį.
Visai ne.
Tiesą sakant, ten nieko gero.
Džiaugiesi, jei niekas nemiršta iki pusryčių.
Čia daug geriau.
Kaip miela.
Taip.
Mes su Grugu pagalvojome, gal mes...
Vos nepamiršau. Sukroviau ją jums.
Pintinę?
Čia kelioninė pintinė.
Kelioninė pintinė?
Taip. Į kelionę.
Čia yra vaisių, riešutų, muilo, dar muilo ir sprando pagalvėlė.
Taip. Pravers kelionėje.
Ačiū.
Tai mažiausia, kuo galim atsidėkoti už namo parvestą Gajų.
- Namo? - Namo.
Gajų?
Gajus namie. Supratai.
Man metas. Susitiksim per vakarienę.
Taip!
Ipe!
Ipe?
Aš turiu randą.
Tu turi randą!
- Turiu randą! - Taip!
Nesakyk poniai Geraitienei,
bet kol, jos manymu, plušu kaitrioje saulėje,
iš tiesų laiką leidžiu čia, savo urve.
Čia karšta.
Grugai, tau būtų patogiau, jei nusimestum kailį.
Jau nusimečiau.
Aišku.
Taip, čia tėvas gali pabėgti nuo šeiminio gyvenimo chaoso.
Atsipūsti, pabūti su bičiuliais,
jei jų turi.
Dar ryklio pieno?
Tai ateini čia slėptis nuo šeimos?
Nesislėpti, padėti. Padedu savo šeimai.
Taigi...
kaip tu čia padedi šeimai?
Taip.
Čia sugalvoju kaip spręsti didžiausias šeimos problemas.
Aišku.
Atsipalaidavai? Tau patogu?
Nusiteikęs paklausyti patarimo?
Kokia bėda kamuoja, dički?
Neturiu bėdos.
Baik, Grugai. Mačiau, kad vaikštai nosį nukabinęs.
Kas negerai?
Man karšta. Štai kas negerai.
Tuk, tuk.
Beldžiuosi į duris, dički. Atidaryk.
Ne.
- Atsiverk man. - Ne.
Išsipasakok.
Nenoriu. Man karšta.
Klok savo bėdą.
Neturiu bėdų.
Tu turi bėdą.
Klok savo bėdą.
- Aš ne... - Sakyk.
Man čia nepatinka, aišku?
Mano gauja išsiskirstė. Nėra su kuo miegoti krūvoje.
Tu neleidi man valgyti bananų.
Gajus įteikė Ipei akmenį. Pabučiavo man ranką.
Jie planuoja palikti gaują.
O tu man visai nepatinki!
O tai jau įdomu.
Gal man reikia geriau tave pažinti.
Aš ne apie tai. Kalbu apie Ipę ir Gajų.
Gajus bando išsivesti mano dukrą.
Kaip tėvas tėvui sakau, aš irgi nerimauju dėl dukros.
Ji buvo labai vieniša, kol negrįžo Gajus.
Taip.
Atrodo, kad visos bėdos per Gajų.
Minutėlę. Ar sakai tą, ką aš manau?
Taip. Ne.
Nežinau. Karšta.
Siūlai
išlaisvinti jus nuo Gajaus, kad Aušra nebebūtų viena,
o Ipė liktų su tavim ir tavo gauja?
Siūlau?
Grugai, tai išties nuostabi idėja!
Tau pavyko! Išsprendei mūsų abiejų bėdas.
Ne. Rimtai?
Tai sutarėm, brolau?
Sutarėm.
Ei, Uga! Puikiai praleidau laiką su Filu!
Pažiūrėk į mane. Aš išsitiesęs, galva pilna minčių.
Filas moka išklausyti.
Jis atpažįsta gerą idėją, kai ją... išgirsta.
Geraičiai nori, kad išeitume be Gajaus.
- Taip manai? - Lyg mes taip padarytume.
- Na... - Gajus – mūsų gaujos narys.
Lyg ir.
Įsivaizduoji, kaip pasijustų Ipė? Ji visai palūžtų!
Iš pradžių.
Jie mus laiko bukais urviniais.
Kvailiais, kurie išmainys Gajų į vaisių pintinę.
Ji dar bandė man įteigti, neva tai mano idėja!
- Tai puiki idėja. - Geraiti.
Tarsi mes taip pasielgtume!
- Susitarėm? - Geraiti.
Jie mus laiko visiškais kvailiais.
Tau pavyko, Grugai. Galvočiau. Tu ne kvailas.
- Geraiti! - Geraiti!
Geraiti!
Gal truputį ramiau, brangusis.
Reikia susikaupti. Turim paimti Gajų ir dingti iš čia.
Gerai. Bet pirma
padarysiu tai, ko jau labai ilgai norėjau.
Neįtikėtina, kad jie išsaugojo senus piešinių albumus.
Čia Geraičiai.
Čia mano mama, mano tėtis ir aš.
Taip, žinau. Buvau liesas.
Čia nuostabu, tiesa, Diržiau?
Ten mano tėtis? Paslėpk mane.
Pone Geraiti?
„Pone Geraiti“?
Čia tik Gajus. Labas, Gajau!
Sveikutis.
- Kur buvote? - Palakstėm ant Dičkio.
- Palakstėm! - Palakstėt?
Išvarėm ant velnio...
- Už sienos. - ...kačiaus!
Išsivedei Aušrą linksmintis
- už sienos? - Taip.
Geraičiai nenori, kad Aušra eitų už sienos.
Jie ne šiaip sau pastatė sieną, o dėl visų saugumo.
Gajau, nurimk.
Taip, Gajau, atsipalaiduok.
Kas jai negerai?
Tai tik reakcija į bičių nuodus.
- Bičių nuodus? - Bičių nuodus!
Kas per...
- Tik bitutė įgėlė. - Bitutė?
Ei, tu man ne viršininkas.
Tai labai rimta...
Ipe, tai labai stipri reakcija!
- „Stipri reakcija.“ - Jai viskas gerai.
Ne. Ne viskas gerai.
- Man viskas gerai. - Aušra!
Ipe, kvailai pasielgei. Ji galėjo rimtai susižeisti.
Turi apie tai pagalvoti!
Kodėl taip elgiesi? Tau patinka nuotykiai.
Ne! Man patinka nemirti. Dabar viskas kitaip.
Bet jai reikėjo ištrūkti.
Ji visai kaip aš. Čia jos urvas!
Ne, ji ne tokia kaip tu. Čia ne jos urvas!
Ji ne urvinė pana.
„Urvinė pana“?
Ką reiškia „urvinė pana“?
Parodysiu jam urvinę paną!
Tikiuosi, visi alkani.
Virėja Viltė plušo visą dieną.
Labai skanu, ponia Geramama.
Tu valgai puokštę.
Oho.
Grugai, Uga, kuo galėtume pavaišinti?
Mes sotūs.
Truputį užkandome pakeliui.
Oi. Atleiskite.
Gerai.
Žiūrėkite!
Atėjo Gajus su Aušra,
kartu.
Sugebėsi?
Tik nemojuok ištinusia ranka.
Čiki!
Eikš, Ipe. Tavo vieta čia, šalia...
Babos.
Mes nebaigėm. Išvadinai mane urvine pana.
Bet tu esi urvinė pana.
Pasakei „urvinė pana“ kaip įžeidimą.
Kas negerai su urviniais žmonėmis, Gajau?
Su jais viskas gerai.
Gal paduoti tau rankšluostį ar šakutę?
Nereikia.
Kodėl taip elgiesi?
Elgiuosi kaip urvinė pana, Gajau.
Spėju, kad tau to nebeužtenka.
Aš taip nesakiau.
Grugai, gal dabar aptarkim tavo puikią idėją.
Ką?
Grugas mano, o aš pritariu,
kad Gajus turėtų gyventi su saviškiais, išsivysčiusiais žmonėmis.
O Ipė turi likti su saviškiais.
- Taigi, mes susitarėme. - Pakartokit?
- Ką sutarėt? - Jis pasiūlė!
- Tavo idėja. - Tavo idėja?
Gajus lieka su mumis, Ipė – su savo gauja.
Grugo žodžiai, ne mano.
- Bandei manęs atsikratyt? - Rimtai, tėti?
Ne! Aš taip nemanau.
Tiksliau, jis man įteigė, kad taip manau.
Jis mane išdūrė!
Nusitempė į savo kvailą slaptą urvą
ir apmulkino.
Kas per urvas?
Vieta, kur aš pasislepiu.
Slepiesi nuo ko?
Nuo tavęs!
Ką?
Visi apie tai galvojam.
- Kaip drįsti? - Kaip tu drįsti?
Kaip jūs abu drįstat!
Bandot supiršti mane su Gajumi?
Kas nutiko tavo rankai?
Bitė įgėlė.
Už sienos.
- Išėjai už sienos? - Už sienos?
- Jūs dėl visko kalti! - Mes kalti?
Galiu pasakyti?
- Ne! - Gerai.
Negaliu patikėti, kad susitarei.
- Ką jie tau padarė? - Turiu randų.
Mūsų dukrelė!
Buvo labai karšta.
Prisigėriau ryklių pieno. Buvau nuogas!
Kodėl, Filai? Kodėl?
Nes privatumas ugdo savitumą. Neoficialus moto!
Vaikeli, regis, visi turime, ką slėpti.
Gana! Stok, Gajau. Mes išeinam.
Pala. Pirma norėjai manęs atsikratyti, Grugai,
o dabar kvieti eiti kartu?
Bandei išsivesti mano dukterį!
Žadėjai mano mažylei drugelius ir upelius.
Matai? Žinojau, kad klauseisi.
Jūs nesuprantat privatumo.
Mes – tai urviniai žmonės?
Ne taip sakiau.
Kalbu apie privalumus, Ipe. Čia daug kas geriau.
„Geriau“?
Nebadaujam, nemiegam krūvoje.
Kuo blogai miegoti krūvoje?
Liaukis, Ipe! Miegant krūvoje dvokia!
Dvokia meile!
Aš bent jau kvepiu savimi.
O kuo kvepi tu – net nežinau.
Gėlėmis ir dulksna.
Aš tavęs nebepažįstu!
Su ta tavo vanile ir kvailu akmeniu ant kaklo!
Tai ši vieta. Ši vieta yra...
Namai! Čia yra namai!
„Namai“?
Čia ta vieta, kurią tėvai norėjo, kad rasčiau!
Čia Rytojus.
Akivaizdu, kad man ne vieta šiame Rytojuje.
Aš išeinu.
Eisi su manimi?
Aš...
Aš negaliu.
Turbūt, mūsų Rytojai skiriasi.
Ipe.
Na, tai kas nori deserto?
Sakiau,
kad mes nealkani!
Suvalgei bananą?
Ne-a. Suvalgėme visus bananus.
Tai neįmanoma.
Tik ne urviniams.
Ką jūs padarėte?
Tai tik bananai, Filai.
„Tik bananai“? Ji sako: „Tik bananai“!
Tai buvo vienintelė taisyklė!
Pala, mes dar nebaigėm.
Pasakiau ne viską, ką norėjau!
Ponia Geramama, desertą valgysiu prie lango.
Čia pokštas? Kiek laiko pragyvenau su jos šeima?
Su visu purvu ir dvoku.
Ipe? Ipe, čia... tu?
Nežinau.
- Tu jį mušei? - Ne.
Bet rankas niežtėjo.
Bananai buvo mūsų išgyvenimo garantas.
Bananai mus saugojo.
Nuo ko saugojo?
Jis čia...
atėjo bananų!
Kas, Filai?
Padaras ateina kasnakt jau gerą šimtą mėnulių.
Išsiaiškinau, kad jį numaldo tik bananai.
Kas kitapus sienos, Filai?
Naktis po nakties, niekad nebuvo gana!
Jis nori savo bananų!
Kas už sienos, Filai?
Kas ten, Filai?
- Kam skirti bananai? - Kas tai?
Nežinau!
Čia tik maža smūgbeždžionė.
Išeinu.
O tu šėrei ją bananais?
Pala. Noriu suprasti.
Tu net nenumanei, kad dirbi...
mažulytei beždžionei?
Metų metus šėrei ją bananais!
Gero nelauk.
Ne! Bėk!
Filai!
Greičiau!
Šuniau, nuo tų gėlių sopa pilvą.
Ką praleidau?
Ei, ponia Geramama, ar ten nebuvo sienos?
Filai?
Tėti? Gajau?
Grugai?
Viskas dingo.
Sienos nebėra. Filas dingo.
O varge. Kažkas jį pagrobė, visus juos pagrobė.
Ką mes darysime?
Jų – nė ženklo, bet radau štai ką.
- Čia mano pintinė? - Tu labai pastabi.
Sendė juos suseks pagal kvapą.
Sende, ieškok.
Gerai.
Jūs eikit, o mes su Aušra atstatysime sieną.
O gal geriau eime, Aušra, nuvesiu tave į panikos būdelę.
Manau, pasispaudusios sutilptume abi.
Ji užuodė pėdsakus.
Tas, kas juos pagrobė, negalėjo toli nubėgti.
Mama,
aš irgi einu.
Aušra, paklausyk, ką kalbi! Mes ne tokios kaip jie.
Tėčiui mūsų reikia.
Palauk. Aušra!
Aušra, paimk kelioninę pintinę.
Čia yra sprando pagalvė.
Kur mus nešat?
Patylėk!
Jei mus suėsite,
pradėkite nuo storulio. Jis surijo jūsų bananus.
Tik neversk kaltės man.
- Tu dėl visko kaltas! - Aš?
Pasakyk jam, Gajau!
Ji sako, kad aš pasikeičiau.
Aš nepasikeičiau! Čia tikrasis aš, mažule!
Įsikertat, ką noriu pasakyti?
Ką matai, tą ir gauni. Štai ką...
Štai jūs. Buvau pametęs iš akių.
Žodžiu, man nieko nereikia. Ničnieko.
Na ir gerai! Anoks čia pokalbis.
Turbūt likau tik aš su savo mintimis.
Kelionės žurnalas.
Aš keliauju rąste.
Prabėgo nemažai laiko. Naujienos.
Pamenate Rytojų?
Tą, kurio ieškojau visą gyvenimą?
Pasirodo, mano mylima mergina nenori apie jį nė girdėti...
ir apie mane.
Su merginomis labai sudėtinga.
Brangus dienorašti. Labas, čia aš.
Pameni, ką sakiau apie likimą? Likimas – kvailys ir melagis.
Likimas laiko save geresniu už tave.
Likimas nori likti su...
Geraičiais! Jie nuostabūs. Matei jų namą medyje?
Kuo toks geras gyvenimas medyje?
Dušai, greita ugnis, begalė maisto ir...
„Privatumas.“
Aišku viena.
- Viskas baigta! - ...baigta!
- Puiku! - Puiku!
- Kam rūpi? - Ne man.
Tau viskas gerai?
Čia taip šviesu.
Turiu pažiūrėti pro langą bent minutėlę!
Ei, mano kelioninė pintinė!
Kelioninis langas.
Uga, prašau, liepk sūnui nekišti purvinų rankų prie mano daiktų.
Labai nesmagu dėl to, kas nutiko per vakarienę
tarp mano tėvų, tavęs ir Gajaus.
Prašyčiau, man viskas gerai. Tai praeitis!
Mes su Gajumi per daug skirtingi.
Mes irgi skirtingos, bet puikiai sutariame, ar ne?
Taip.
Tai sudėtinga.
Jis – vaikinas.
Jis... kvailas.
Tai kas kita.
Kas nutiko? Bėdos su vaikinais?
Mano laikais bėdų su vaikinais neturėjom.
Nes neturėjome nei vaikinų, nei vyrų, nei drabužių.
Mes buvome kariūnių gentis.
Griausmo seserys!
Kas yra Griausmo sesuo?
Tai tik senos Babos pasakos prieš miegą.
Tikros istorijos!
Gana. Aušra, nustok kalbėti su trenkta bobute.
Juk mes per čia neisim, ar ne?
Taip. Sendė seka pėdsakais.
Turi būti kitas kelias. Supranti?
Nejudantis ir be sausumos ryklių!
Klausyk,
tu rūpinkis dovanų pintinėmis, o aš – vyrų sekimu.
Eisime!
Ne. Mes pro čia neisime!
Mano kačius, mano taisyklės. Eisim!
- Gal balsuokime? - Sukis!
Eik!
Sukis!
- Eik! - Ne!
Sende, pas mane!
Ačiū, Vilte. Taip daug saugiau.
Nematau!
Kas vyksta?
Kur jos mus neša?
Laikykis, Gajau. Kai tik ištrūksim iš rąsto,
imsiu kumščiais skintis kelią į laisvę.
Ateikit, smūgbeždžionės! Susikaukim!
Čia ne tik smūgbeždžionės.
Čia ir spirdūnės,
kaktamušės, klynamušės,
kandžiūnės ir kietapilvės!
Daužantys pečiai! Traiškančios uodegos!
Trenktos smaugikės! Keistos kabikės! Iltingos žudikės!
Tuščiagalvės! Galvaspaudės!
Ir bičas su...
keistomis akimis.
Rodos, jie bendrauja primityvia kalba.
Bet tu jos nesupranti, a, gudruti?
Ne. Bet esu tikras, kad po kelių nelaisvės mėnesių...
Galiu su jomis pakalbėti. Moku smūgbeždžionių kalbą.
- Tikrai? - Negali būti.
Visai to nenoriu. Kalba ne iš gražiausių.
Atleiskit, norėčiau paklausti...
- Aišku. - Na, ką jis sako?
Jie pyksta, nes Filas pažeidė sutarties sąlygas!
Absurdas! Nesudarėm oficialios sutarties, sukčiai!
Be to, jie nori savo bananų.
Taip, bananai gardūs. Kuo čia dėti mes?
Dar vienas klausimas.
Prieš daug mėnulių jų pasaulis buvo rojus.
Istorija bus ilga.
„Tai buvo džiaugsmo metas.
Vanduo liejosi laisvai.
Bananai augo kekėmis.
Turėjome meną, politiką,
ekonomiką,
o svarbiausia – bananus.
Begalę bananų.
Kartą per pilnatį
atėjo pabaisa pasiimti bananų.
Taip. Geri laikai."
- Pala. Pakartok. - Aha. Jis pasakė „pabaisa“?
Nekartosime! Kaip ir sakiau...
„Geri laikai.
Vėliau dėl neaiškios priežasties dingo vanduo.
Po to dingo ir bananai.
O pabaisa nedingo. Ne.
Ji grįžo pasiimti bananų.
Bananų nebuvo.“
Trumpai tariant, jiems tų bananų labai reikia.
Pabaisos, bananai.
Pasakysiu, kokia jų bėda. Vandens atsargos išseko.
Išversk pažodžiui, Gajau.
Aš, Filas Geraitis, pats vienas dykvietę paverčiau oaze,
nukreipęs vandenį iš kalnų šaltinio,
labai panašaus į... tą.
Pala, Gajau, šito neversk.
Vėlu.
Tai jis kaltas!
Jis pavogė jūsų vandenį, surijo bananus ir sugriovė jūsų visuomenę!
Gana! Į mane žievių nemėtysit!
O dabar, įžūlios beždžionės,
susipažinkit su mano intelekto galia.
Stebėkite Geraitį, įrankių meistrą, ir pulkit į neviltį!
Bakst, bakst.
Bakst.
Šaunuolis, Filai.
Šaunuolė, Vilte. Pametėm kvapą.
Ne. Kelioninis langas!
Nesugesk.
Klausykit, jis dar veikia!
Pasiklydome.
Štai kodėl neseki paskui urvinius. Dar vienas žodis...
Pamiršome senąją išmintį,
kaip gyvenom dar jauname pasaulyje, kai aš buvau jauna,
kai buvau kariūnių genties matriarchė ir karalienė.
Griausmo seserys.
Pagavai, mergyt. Griausmo seserys.
Grūmėmės su pavojais ir išspardėm mirčiai klyną!
Mums nereikia Griausmo seserų, mama. Reikia sugalvoti, kaip rasti vyrus!
Rasti išeitį?
Griausmo seserys visada randa išeitį!
Užteks jėgų dar vienam skrydžiui, senute?
Jergutėliau.
Skrisk, Peruki, skrisk!
Pirmyn.
Surask juos, Peruki.
Viskas!
Jūs visi trenkti!
Žinot, ką? Tie plaukai negrįš. Jie pabėgo.
Turėtume padaryti tą patį, Aušra.
Pabėgti nuo šitų trenktų... urvinių!
Mama!
Nekviesti įsibrovėte į mūsų gyvenimą,
net nenusivalę savo šlykščių... kojų!
Dar tas cekavas Tunkas su savo kvailu... langu.
Ši laida skirta vyresniems.
Ir blusomis apėjusi žiurkytė!
Kvaišele tu.
Gerai. Aš ją nudėsiu.
Ei. Ramiau.
O tu!
Išsivedei mano dukrą už sienos, pridarei randų, prikišai kvailų minčių!
Mama! Nekalbėk taip su mano drauge.
Džiaugiuosi, kad Gajus atsipeikėjo
ir suprato, kad urvinė jam ne pora.
Jo vieta šalia mūsų, Geraičių!
Eime, Aušra!
Mama, kur tu eini?
Turiu pasprukti!
Nuo urvinių!
O, ne.
Kas tai?
Ipe!
Įkrėsk jam, Ipe!
- Mama! - Štai ji!
Išvaduosim tave, ledo ponia!
Gynybos ratas!
Nagi, durkle. Metas pabadyti.
Ei, palaukit.
Visi nuleiskite ginklus.
Aušra. Ką ji daro?
Pasitikėkit ja. Nuleiskit ginklus.
Ateik, mažyli. Gali išlįsti.
Viskas gerai. Štai šitaip.
Čia ne pabaisa.
Čia – mama,
kuri baiminasi dėl vaikelio ir jį gina,
gal kiek šiurkštokai.
Gal ji paprasčiausiai nesuprato,
kad pašaliečiai nekelia grėsmės, o yra...
draugai.
Ir gal
vilkavoriai ir pašaliečiai gali gražiai gyventi kartu
savo name medyje!
Tiksliau, ledo urve.
Supratai visa tai vien pažiūrėjusi į juos?
Gal langas, per kurį žiūriu į pasaulį, sugedęs.
Einu, paglostysiu juos.
Žiū, jie apkabino mane dantimis!
- Gajau. - Ipe?
- Gajau. - Ipe, tu sugrįžai!
Ne.
Tu apsisprendei.
- Ne. Aš ne to norėjau! - Mėgaukis savo Rytojumi.
Ipe! Sugrįžk!
Ne!
Grugai, gal baigsi? Bandau galvoti!
O aš bandau ištrūkti, kol nepasirodė ta pabaisa!
Nėra jokios pabaisos, bukagalvi.
Jie tenori... mus pagąsdinti.
Būtent!
Metas įžiebti baimę beždžionių širdyse!
Žiūrėkite į Geraitį, ugnies kūrėją, ir pulkite į neviltį!
Dek, dek!
Puiku. Jie turi ir ietis, ir ugnį.
Gajau, jis ką tik davė beždžionėms ugnį!
Pasiruošęs? Labas.
Labas!
Labas, labas ir labas!
Ei, Baba? Ar tai tikrai saugu?
Nesijaudink. Neskaudės... labai.
- Kur Ipė? - Išėjo atnešti daugiau malkų.
- Einu, surasiu ją. - Uga, padėk man.
Ipe?
Labas!
Aš tik...
Renku malkas.
Manau, kad jau užteks.
Nori pailsėti nuo miško laužymo?
Pasiruošusi apie tai kalbėtis?
Negaliu patikėti, kad jis pasirinko medį vietoj manęs.
Nemanau, kad viskas taip paprasta.
Gajus pažinojo Geraičius vaikystėje.
Jie jam beveik kaip šeima.
Anksčiau, kai man suskausdavo...
likdavo matoma žymė.
Dabar labai skauda,
bet net nematau, kur.
Aš matau.
Nesvarbu.
Mes per daug skirtingi.
Man net nerūpi.
Ipe. Jei taip skauda,
gal tai reiškia, kad tau rūpi.
Gal dėl to verta kovoti.
Tai ką ketini daryti?
Mama, tikrai nenori ateiti pas mus? Čia labai šilta.
Aš nelabai mėgstu miegoti krūvoje.
Turiu skarą, ji mane... sušildys. Viskas gerai.
Paimsiu kelioninę pintinę ir prisideng...
Po šimts!
Jauku, tiesa?
Sakiau.
Klausyk, Uga?
Ipe?
Labas.
Aš tik noriu pasakyti...
kad buvau nepakenčiama.
Po visko, ką padariau ir prikalbėjau,
vis tiek mane išgelbėjote.
Kodėl?
Mes visada sakome, kad gauja turi būti kartu.
Neoficialus moto.
Viskas gerai.
- Ne. Negerai. Elgiausi siaubingai. - Niekis.
- Bandžiau pavogti Gajų. - Tiek to.
Netiesiogiai įžeidžiau tave, dovanodama pintinę.
Tai buvo keista.
Kas taip elgiasi?
O tavo dukra tikrai ne žiurkytė.
Ji labai graži.
Labai graži mergaitė.
- Ir... - Gana!
Kur Gajus?
Matyt, aš jo naujas augintinis.
Nenuskilo.
Ką jis sako, Gajau?
Senasis išminčius nusprendė,
kadangi neturime pabaisai bananų,
jūs būsite...
Toliau galiu išversti ir pats, Gajau.
Jie sako, kad bukas urvinis augins jiems bananus,
laistydamas laukus karčiomis ašaromis.
Suprantama, jie nori, kad jį prižiūrėčiau.
Jie sakė ne taip.
Tu nesupranti smūgbeždžionių kalbos.
Nesuprantu?
Beždžionės, išmokau jūsų pikantišką ir išraiškingą kalbą.
VAIVORYKŠTĖ. NOSIES PLAUKAI. PUDINGAS!
Neišmokai.
Ir aš pakalbėsiu jūsų kalba. Filas Geraitis gudrus iki kvailumo!
AKMUO. AKMUO. AKMUO!
Ką atsakysi į šį šmaikštų atkirtį?
Žinot, ką? Leiskit, aš sutvarkysiu.
Nieko prieš? Galiu paimti? Ačiū.
- Nepertraukinėk manęs! - Tu nepertraukinėk!
Gal liausitės? Bandau mus išlaisvinti!
Gerai sutariu su beždžionėmis. Turiu darbą!
O judu viską sugadinsite!
Kaip visada!
Kaip sugriovėte mano nuostabią paauglišką meilę.
Gajau, sūnau, suprask, prašau.
Dėl visko kaltas Grugas.
- Vožk jam, Gajau! - Nesu tavo pusėje!
- Jis su manim! - Ir ne tavo!
Atpažįstu tuos plačius pečius.
Ipe, tu atėjai.
Pypt.
Ką tu darai?
Kur išsiruošei, Filai?
Čia tavo urvo nėra.
Gali pasislėpti nuo savo šeimos...
bet nuo manęs nepasislėpsi.
Tavo numylėta gauja...
džiaugiasi, kad tavęs nebėra...
nes tu juos dusini.
O tu apjuosei savo šeimą siena.
Bet siena apjuosei
ir savo širdį.
Žinai, kas tu esi?
Pasakysiu, kas tu esi.
- Tu... - Blogas...
Tėvas!
Žodžiai vietoj ginklų?
Tu tik urvinė pana.
Tai vadinama dušu. Išmėgink.
Liepiau jai palįsti po dušu. Kas taip daro?
Tu padarei.
Ipe.
Sveikinu, Filai.
Kliudei skaudžią vietą.
Tu taip pat.
Ei, Filai!
Alio, Grugai!
Grugai, man vaidenasi?
Ne. Gajus – milžiniškas bananas.
Beždžionės bandė pasakyti,
kad mus paaukos pabaisai šiąnakt per pilnatį.
Ji vis dar ten laukia.
Nesu tikra, ar jos plaukai grįš.
Kiek laiko miegojau?
Į ką jūs spoksot?
Mama!
Tavo plaukai! Tokie vešlūs ir nesutramdomi, man patinka.
Ačiū.
Baba, tavo plaukai!
Ką? Čia laikini.
Ne! Jie atskrenda!
Perukis grįžo!
Lipk nuo manęs.
Sakyk esmę.
Smūgbeždžionės. Nekenčiu jų.
Perukis sako, kad vyrai buvo nuvesti ana ten.
Puiku. Koks planas?
Ką darytų Griausmo seserys?
Puiku, Griausmo seserys!
Jei vaduosime vyrus,
mums šio to prireiks.
- Lango? - Ne.
- Smagios skanduotės? - Ne!
Viena kitos.
„Viena“ ko? Ne!
Naujų genties vardų.
Sende, būsi „Ieškotoja“.
Ipe – „Ugniaširdė“.
Uga – "Kraujaragė".
Tunkai, tu...
„Tunkas“.
Gudruole, kurios vardo nepamenu.
- Aš – Aušra. - Ne!
Tu – „Sesė Vakaro Žara“.
O tu – „Pelkė“.
Mano vardas – „Pelkė“?
Taip, nes tavo kieta ševeliūra.
Aš esu Pelkė!
- Ei, Sese Vakaro Žara. - Ką, Ugniaširde?
- Matai tuos vilkavorius? - Taip.
- Nori pajodinėti? - Taip!
- Griausmo seserys. - Griausmo seserys!
Griausmo seserys!
Pataikė į burną.
Ką gi,
turbūt jau paskutinioji.
Filai, atleisk už suvalgytus bananus.
Ko gero, aš irgi galimai klydau.
Pavyzdžiui, apginkluodamas beždžiones?
Taip.
Arba pavogęs jų vandenį?
Išmokęs jas rišti mazgus?
Jų mazgai buvo siaubingi!
Aš tik norėjau dar kartelį pamatyti Ipę.
Visą gyvenimą ieškojau vietos, kurią tėvai norėjo, kad rasčiau,
ir suradau.
Bet dabar
galvoju tik apie Ipę.
Mano geriausia draugė...
pirma ir vienintelė meilė.
Žinok, tėvai labai tave mylėjo.
Manau, jie tau linkėjo...
surasti laimę.
Vieną dalyką tikrai žinau,
judu su Ipe suteikiat vienas kitam laimės.
Gajau,
norėčiau, kad mano dukra savo Rytojų praleistų tik su tavim.
Gajau, ir aš suteikiu leidimą tau įkurti namus su Grugo dukra.
- Leidimo nereikia. - Bet aš dėkoju.
Jūs, mulkiai, esat man beveik kaip tėvai.
Ačiū, sūnau.
Ne tokie mes ir skirtingi, Grugai.
Esame du per visą pilvą kvaili tėvai, pamišę dėl bananų...
kurie netrukus mirs ironiška mirtimi.
Grugai! Kas čia vyksta?
Nežinau! Nematau!
Negaliu žiūrėti. Kas tai?
Jis...
visai mielas.
Čia tik kakta? Po paraliais!
Kas per...
GRIAUSMO SESERYS!
Ipe!
Kas čia per velnias?
STABDYKIT JAS!!!
MOTERŲ KARALIENĖ
UGNIAŠIRDĖ
Ugniaširde, saugokis!
SESUO VAKARO ŽARA
KRAUJARAGĖ
IEŠKOTOJA
TUNKAS
PELKĖ
Oho.
Ne!
Tėti!
Ne!
Ėsk peruką!
PERUKIS
Ipe! Ipe! Noriu kai ką pasakyti!
Aš irgi!
Bum! Mano mergaitė!
Bum!
Ei! Išalkai?
Pagauk mane!
Bėkit prie išėjimo!
Vaikinai! Mes jus iš čia ištrauksim!
Taip!
Nedaug trūko. Ar ne?
Chebra?
Filai, tu sveikas?
Prasti popieriai, Grugai!
Regis, išsisukau kulkšnį.
Tu bėk. Gelbėkis.
Gauja lieka kartu, brolau.
Brolau?
Brolau.
- Broliai. - Kas per...
- Geriausi broliai! - Geriausi draugai!
Bananų broliai!
Broliai visam gyvenimui!
Ką jie daro?
Ei! Nežioplinėkit!
Dički, varyk!
Ipe!
- Grugai! - Tėti?
Kur jie?
Regis, kažką matau.
BANANŲ BROLIAI
Visi čia?
- Kur Gajus? - Kur Ipė?
Bumčiukas!
Ipe, palauk. Turiu tau kai ką pasakyti.
Dabar?
Visą gyvenimą ieškojau vietos, pavadintos Rytojumi,
bet argi...
Tęsk.
Bet Rytojus – ne vieta.
Tai žmogus. Tai tu, Ipe.
Tu – mano Rytojus.
Tikrai?
Taip!
Še tau!
Oi!
Rodos, aš jį dar labiau įsiutinau.
Bėkit!
Greičiau! Lįskit čia!
Numeskim šitą daiktą.
Kaip? Per daug vijoklių!
Ei!
Oho. Negaliu patikėti, kad suveikė.
MES LAISVI! VALIO IŠLAISVINTOJAMS!
AKMUO. AKMUO. AKMUO.
Ne!
- Ipe! - Ne!
- Ipe! - Laikau tave!
Žinai, ką? Čia netikras pirštas.
Apie tai man nepasakojai.
- Žinojai, kad ji turi riešutpirštį? - Ne.
Kelionės žurnalas...
paskutinis įrašas.
Po dviejų ilgiausių ir baisiausių mėnulių mano gyvenime,
Krudžiai ir Geraičiai grįžo namo kartu.
Šuniau?
Šuniau!
Geraičiai pakvietė visus pasilikti... visam laikui.
Todėl ūkyje šį tą pakeitėme.
- Iškart tapo erdviau. - Ar ne?
O smūgbeždžionės apsigyveno greta.
Jos mėgsta pašėlti!
Kiaurą dieną, kiaurą naktį.
Filas iš tiesų išmoko smūgbeždžionių kalbą.
Gerai. Duosiu tau tą receptą. Nesijaudink.
O Grugas...
Pakartok?
Jis vis dar mokosi.
Dar kartą.
Branguti. Papasakok geriausią naujieną!
O, taip. Tiesa!
Tai ne vieninteliai pokyčiai.
Aš jūsų labai pasiilgsiu.
Mes su tavo mama čia, jei mūsų prireiks.
Bum?
Bum.
Ateik, sūnau.
Viso, tėti.
Mūsų mergaitė išeina.
Mūsų mergaitė išeina!
Bumčiukas?
Bum.
Klausykite!
Sendė pasakė pirmąjį žodį! Sendė pasakė: „Bumčiukas!“
- Labas. - Labas ir ką?
Labas, gražuole.
Baba, pakeitei šukuoseną?
Kalbi apie tai?
Perukis pasiėmė laisvadienį, išbandau kai ką naujo.
Tunkai, jokių langų prie stalo.
Kas išalko?
Šį ypatingą patiekalą pavadinom „bronanų duona“.
Tėtis bijojo, kad gauja sumažės.
Bet galiausiai ji padidėjo.
Gerokai padidėjo.
Vis dėlto tėtis buvo teisus.
Kartu buvome stipresni.
Išvertė Sandra Siaurodinė