Puik?
Puik! Tev jāiet!
-Puik, viss ir labi. -Nē!
Dēls, darva ceļas. Tev jāiet.
Nē, bez jums ne.
Uz mums neskaties! Paskaties sev aiz muguras!
Vai redzi gaismu? Tev šai gaismai jāseko, labi?
Neapstājies! Neslēpies!
Seko gaismai,
un tu atradīsi Rītdienu.
"Seko gaismai!"
Ceļojuma žurnāls: te Puiks.
Kopš misijas sākuma pagājuši 14 mēneši.
Sekoju gaismai, bet no Rītdienas vēl nav ne miņas.
Ceļojuma žurnāls: pagājuši 29 mēneši.
No Rītdienas joprojām ne miņas.
Taču es atradu šo draudziņu. Viņš ir gluži viens, tāpat kā es.
Viņš ir ļoti acīgs.
Es varētu viņu saukt par Sargu.
Ceļojuma žurnāls: pagājuši 54 mēneši.
73 mēneši. 110 mēneši.
Divi simti mēnešu.
Ceļojuma žurnāls: pagājuši...
daudzi mēneši.
Neskaitāmi. No Rītdienas joprojām ne miņas.
Kaut kas tuvojas. Jost, slēpjamies!
Tas ir cilvēks!
Ups! Jā, tā biju es.
Sveiki! Mani sauc Īpa.
Mani attaisno tas, ka visu mūžu biju dzīvojusi alā
un reti biju sastapusi citus cilvēkus,
kur nu vēl zēnu!
Padomā tik! Esam vienīgie pusaudži pasaulē, un mēs viens otru atradām.
It kā mūs būtu savedis kopā liktenis.
Manai ģimenei viņš ļoti patika...
izņemot tēti.
Bet galu galā Puiks iekaroja viņa sirdi.
-Uguns. -Uguns.
Un nu mēs apceļojam pasauli,
meklējot ideālo vietu, ko saukt par mājām,
vietu, ko Puiks sauc par Rītdienu.
Rītdiena.
Vai Puiks nav apbrīnojams?
Viņš liek man justies jocīgi - it kā vēderā būtu tauriņi.
Ne jau tie, ko apēdu pusdienās. Citādi tauriņi.
Nezinu, kā šo sajūtu sauc, bet tā izskatās šāda.
Un šāda, un šāda, un šāda!
Man patīk to zīmēt! Nezinu, kāpēc. Tā vienkārši šķiet pareizi.
Īpai patīk Puiks. Īpai patīk Puiks.
Pretīgi. Vai ne, Duglas?
Mamm! Dunks atkal lūr manā dienasgrāmatā!
-Dunk, liec māsu mierā! -Nu taču, Īpa! Padalies ar planšeti!
-Es vēl neesmu beigusi! Atdod! -Nē!
Bērni, nestrīdieties!
Sadod viņam, Īpa! Tēmē pa cirksni!
Es griezīšu šo nāves kaķi riņķī!
Ceļā ir bijuši neskaitāmi šķēršļi,
bet mēs, Krūdi, tiekam galā ar visu.
Mūs vajā nikni bruņķenguri.
Jost, piesprādzēties!
Es teicu - nevajag jāt caur kanjonu.
-Labi! -Nekad nevajag jāt caur kanjonu.
Laid viņu!
Sendij!
-Ups! -Ei!
-Ei!
Ei! Saglabājiet modrību!
Mana meitiņa.
Bum!
-Bumsis? -Bumsis.
Tētis vienmēr saka: "Baram jāturas kopā."
Baram jāturas kopā!
Bet kopā ar Puiku
man reizēm ir sajūta, ka esam tikai mēs divi.
Nu taču!
Es tevi turu.
-Turies! Es nāku! -Es tevi turu.
Īpa!
Tik izsalcis.
Es tik un tā būtu to ēdis.
Tā, bars!
Pēdējās desmit minūtēs mūs nav centušies nonāvēt. Nometņosim te.
Gro un Dunk, atrodiet vietu, kur mums gulēt!
-Te. -Laba vieta.
Sendij un Ducīgais, stāviet sardzē!
Mēs ar Ugu meklēsim barību.
Puik un Īpa? Puik un Īpa?
Puik un Īpa?
-Pī! -Pī!
Hallo! Ei!
Jūs atbildat par uguni.
-Katrā ziņā, tēt. -Vari uz mums paļauties, tēt.
Nesauc mani tā!
Ei!
Ei - kas?
Ei, tu!
"Ei, tu!" - tev pašam.
Es pirmais pateicu: "Ei, tu!"
Un es saku "ei" tev.
Paskatieties uz viņiem!
Puikam agrāk bija tik daudz ideju.
Vai viņš nebija tas, kurš mums iedeva uguni?
Tagad no viņa nav jēgas. Paši viņi neizdzīvos.
Gribu ēst.
Es zinu, Dunk, un mēs ēdīsim sausos zariņus un rūgtās saknes,
tiklīdz divi bara locekļi, kurus nesaukšu vārdā,
izdarīs, kas jādara, un iekurinās uguni!
Beidz, vecīt! Atslābsti!
Nē, tu "beidz, vecīt"! Es tev atslābināšu...
Ei, ei, ei, Grug!
Rāmāk! Nomierinies, lielais!
Zini, Grug, ar laiku
Īpa un Puiks gribēs dibināt paši savu baru, gluži kā to izdarījām mēs.
Tas ir mūsu dabā.
Nu nē. Tas nenotiks!
Bars ir stiprāks, ja turas kopā.
Jā! Tev izdevās!
Īpa mūs nepamestu. Nē.
Lai Īpa kādreiz... Beidz!
Nē. Nē!
Baram jāturas kopā.
Baram jāturas kopā. Baram jāturas kopā.
Īpa! Īpa, vai esi nomodā?
Jā.
Gaidi! Nāku pie tevis.
Sveika, Gro!
-Sveika! -Sveiks!
Vai viņš mūs dzird?
Nē. Viņam ir ciešs miegs.
-Ei! -Ei!
Nē, nē. Šis "ei" ir jautājums.
Es te tā domāju...
Tā nav mana roka.
Lai nu kā...
es nespēju gulēt. Domāju par Rītdienu.
Mūsu Rītdienu.
Mūsu Rītdienu? Ko tu gribi teikt?
Es gribu teikt,
ka varbūt mūsu Rītdiena ir citāda nekā pārējam baram.
Varbūt mūsu Rītdiena ir vieta tikai mums, saproti?
Kā mājas. Tikai mums diviem.
Tikai mums diviem?
Puik, man ļoti pietrūktu ģimenes.
Bet tas izklausās vienreizīgi!
Pašiem sava vieta?
Mūsu mājas?
Tur varētu būt puķes?
Protams. Un tauriņi.
-Un jauks burbuļojošs strautiņš? -Un privātums.
Kas ir privātums?
Tas nozīmē, ka osti tikai tās kājas, kuras gribi ostīt.
Tātad...
vai tu, Īpa Embera Krūda,
domā, ka varētu pavadīt savu Rītdienu ar mani?
Jā.
Es aizmigšu un sapņošu par mūsu mājām.
-Arlabunakti, Puik! -Arlabunakti, Īpa!
Tikai viņi divi?
Sagroza manai meitiņai galvu ar čukstiem un skūpstiem.
"Vai Grugs mūs dzird?" O jā, Grugs dzird. Grugs dzird visu.
Visu par jūsu privāto Rītdienas māju diviem,
čukstus, skūpstus, buldurējošos strautiņus.
Kas, pie joda, ir tas?
Dunk,
apklusini to!
Nospied "snaudu"!
Klusu, puncīt!
Kārtējais burvīgais rītiņš.
Ko saki? Gribi spēlēties?
Atnes, mazais!
Nē, Sendij!
Mamm! Sendija atkal nes Duglasa kociņu.
Kas tas?
Kaujas loks!
-Noņem drošinātāju, mīļais! -Paldies.
Šodien ir laba diena, lai mirtu!
Klau! Neuzminēsiet, ko atra...
Ups! Piedod, dārgais!
Likās - esi plēsējs, kas grib mūs nonāvēt.
Nē, neatvainojies par izcilu kaujas loku!
Jums tas jāredz. Nāciet līdzi! Aiziet! Uz šo pusi.
Jā! Jums patiks!
Kas tas ir?
Nekad neko tādu neesmu redzējusi.
Kas tas ir, mamm? Lai tas pazūd!
Tas kaut ko atgādina.
Manuprāt, tas ir... pasaules gals.
Izskatās, ka esmu redzējusi visu.
Man gals klāt. Prieks, ka to izdari tu, Ducīgais.
Tas nav gals.
Tas ir tikai sākums.
Laipni lūgti mūsu Rītdienā!
Paskat, cik daudz pārtikas!
Puik, vai tu to redzi?
Tu esi labākais tētis pasaulē! Ēdīsim!
Acumirkli, Dunk!
Pirms ēšanas es gribētu pateikt dažus vārdus.
Lai šis karogs ir piemiņas zīme dienai, kad es atradu mūsu mājas,
kurās ir ziedi un tauriņi,
un jauks burbuļojošs strautiņš.
Šeit, tieši šeit, jums būs viss, kas...
-Gribu ēst! -Mirklīti!
Aiziet! Viņš neskatās.
Acumirkli! Acumirkli! Mirklīti!
Nē, nē, nē. Paga, paga! Pagaidiet!
Šīs ir mūsu mājas - vieta, kur mūžu mūžos būsim kopā, -
un ņemiet par labu!
Es to paveicu.
Problēma atrisināta.
Ēdiens!
Vai nav dīvaini, ka šis ēdiens aug ideāli taisnās vag...
Man vairs negribas ēst.
Mamm, vai esmu slims?
Nē, mīļais. Tev ir pilns vēders.
Tā ir dīvaina sajūta.
Vairāk ieēst es nespēju.
Paga!
Spēju gan.
Ba-nā-nu!
Banānu?
Reiz, pirms daudziem, daudziem gadiem, es to pagaršoju.
Bija vasara. Saule man sildīja plecus.
Puķes bija pilnos ziedos.
Es biju tikai mazulis.
Apēdu to banānu vienā kumosā.
Un kopš tās reizes nav pagājusi ne diena, kad es par to nedomātu.
Kā tas garšoja, tēvs? Kā tas garšoja?
Vārdos tas nav aprakstāms, Dunk.
Vārdi nobāl.
Mēs saprotam, tēt. Grāb ciet to banānu!
Nāc nu šurp, gardum!
Vai jūs to dzirdat?
Kas tas ir?
Kas notiek? Es neredzu.
Tas tuvojas!
Kaujas loks?
Kaut kas pārkļuvis pāri sienai.
Neej pārāk tuvu!
Kas zina, kas tie par dīvainiem radījumiem no sienas otras puses.
Padurstīsim viņus no attāluma.
Dur!
Dur, dur!
Acumirkli!
Aiz netīrajiem kažokiem un asajiem zobiem
acīs ir tāds kā cilvēcīgums.
Ba-nā-ni.
Tas cenšas sazināties.
Houpa, tie ir cilvēki!
Alu cilvēki.
Man likās, ka alu cilvēki jau sen izmiruši.
Mēs priecīgs jūs satikt.
Sirdīs...
...liels prieks.
-Paldies. -Daudz prieka arī jums.
Viņi runā brīnišķīgi.
Piedod mūsu augstprātību, draugs.
Mani sauc Fils.
Un mani - Houpa. Un mēs esam...
Labākmaņi.
Labāk māņi?
-Labākmaņi. -Uzsvars uz "labāk".
Nu, mēs esam Krūdi.
-Un tas ir... -Puiks?
O! Uzminējāt.
Labākmaņa kungs un kundze?
-Puik! -Kas te notiek?
-Puik! -Puik! Puik!
Houpa, tas ir Puiks.
Puiks, Puiks, Puiks.
Kas te notiek?
Es uzaugu ar Houpu un Filu.
Viņi bija manu vecāku labākie draugi, līdz...
Ak, Puik!
Domājām, ka esam zaudējuši visu tavu ģimeni.
Tajā brīdī mēs sapratām, ka tik bīstamā pasaulē
ir jābūt labākam veidam, kā dzīvot.
Vai tās ir jūsu mājas?
O! Tās ir viņu mājas!
-Vai dieniņ! -Skat, tēt!
Ei, Puik, kurš pirmais augšā!
Atvaino, tīģermeitēn!
Mēs šajā kokā nerāpjamies.
-Mēs darām kā Labākmaņi. -Neoficiāla devīze.
Tā, vai visi iekšā?
Jā...
nāves kaķim būs jāpaliek ārā.
Uz redzi, Ducīgais!
Atvainojiet! Dzīvnieki sanes pārāk daudz...
netīrumu.
Braucam augšā.
Kas notiek?
Laipni lūgti Labākmaņu mājās!
Tās ir skaistas!
Palielas, ne?
Ko?
Es varu redzēt mākoņus! Bet esmu iekšā.
Kas tas ir? Kas tas ir?
Mēs to saucam par logu.
Logs.
Labi.
Puik, Ausma ļoti priecāsies tevi redzēt.
-Ausma? -Ausma?
Jā, jā. Mēs kopā uzaugām.
Ausma!
Tas ir tikai tavs atspulgs. To sauc par spoguli.
Atvaino!
Ausma!
-Atvaino! -Ausma!
Kur viņa ir?
-Esmu panikas būcenī! -Panikas būcenis!
Ausma, tie nebija savvaļas zvēri.
Vari droši nākt laukā.
Mamm, varbūt panikas būcenī jāizurbj caurumi gaisam?
Nekādu caurumu. Ielīstu čūskas.
Bet tu neticēsi, ko mēs nupat atradām.
-Puiks? -Ausma?
Puik! Tas tiešām esi tu?
Tā esi tu! Tu esi šeit!
Tu esi tik vecs! Tu arī! Es teicu to pašu!
Atkal kopā.
Bērnībā viņi bija nešķirami.
Nešķirami.
Ausma ir meitene?
Paga! Tev aprīkojumā ir sliņķis?
Man aprīkojumā ir sliņķis! Šis ir Josts!
Manējā ir Siksna.
Tie ir Krūdi.
-Labdien! -Sveika!
-Kā iet? -Un tā...
Pag! Nē, nē.
Jā. Tā ir Īpa.
-Vai tu esi meitene? -Jā.
Meitene...
draugs!
Man vēl nekad nav bijusi draudzene!
-Man arī ne! -Draudzenes!
Uzmanīgi! Smalki kauli.
Papildu skriemeļi!
-Satriecoši! -Ko lai darām?
-Ko lai viena otrai sakām? -Kas ir ar mūsu balsīm?
Kāpēc tās ir tik spalgas?
Jūs esat mūsu viesi un varat lietot visu, ko gribat.
Es zinu, ko gribu.
Izņemot to.
Bet to ir tik daudz.
Piedod, Grug!
Diemžēl mums te ir viens noteikums.
Mēs neēdam banānus.
Bet tie tepat ir.
Jebko. Vari baudīt, ko vēlies.
Bet banānus mēs neēdam.
Tiešām?
Banānus ne?
Bet...
Mēs neēdīsim jūsu banānus.
Kļūst vēls, tāpēc...
Nu, varam gulēt čupā tepat.
Skaidrs. Izcila vieta, tēt.
Skat, Fil! Viņi guļ čupā.
-Jautri! -Nē.
Patiesībā katram paredzēta sava istaba.
Mums ir atsevišķas istabas!
-Kas ir istaba? -Kas ir atsevišķs?
Mēs, Labākmaņi, uzskatām, ka privātums veicina individualitāti.
Neoficiāla devīze.
Mēs, Krūdi, uzskatām, ka baram jāturas kopā, lai vai...
Kas?
-Kāda ir mana istaba, Labāktēta kungs? -Dēls, tā ir tur.
Viss sākās ar koku un ideju.
Kas par dienu!
Nedomāju, ka vēl kādreiz satikšu Labākmaņus.
-Ei, tu! -Ei!
Te paveras daudz labāks skats nekā no alām.
Jā, neticama vieta.
Gulta ir tik ērta!
Neviens nebāž man mutē kāju.
Daudz labāk.
Jā.
Vai šis ir tas "privātums", par ko tu man stāstīji?
Ir sajūta, ka esam...
attālināti... saproti?
Puik?
Skatīsimies pa logu nakts ainas.
Skat, Duglas! Šis man patīk vislabāk.
Tā, mūmat. Ko darīsi?
Kāds muļķis!
Uga?
Uga!
-Uga! -Kaujas loks!
Sveiks, mīļais!
Jā, arī es nespēju gulēt.
Tās atsevišķās istabas. Kurš gan varētu dzīvot šādā vietā?
Nu...
Un tas Fils Labākmanis šķiet tāds aizdomīgs. Ļoti aizdomīgs.
Grug, zini, ko es domāju?
Varbūt mēs varētu palikt.
Ko, lūdzu? Tu domā, ka varētu te palikt?
Nē. Es gribu būt savvaļā un cīnīties ar žurkputniem par barību.
-Protams, es gribu palikt. -Jā, bet...
-Te ir jauki. -Bet...
Un tu nupat raizējies, ka meita aizies,
bet bars ir kopā.
It kā.
Ja nebūsi tik noraidošs, tev te varētu iepatikties.
Vai man jāpatīk Fils?
Tev jābūt jaukam. Nevajag sist.
Nu labi.
Bet, ja man jābūt vienam...
es būšu viens ar tevi.
Spēj noticēt?
Pēc visiem šiem gadiem Puiks pēkšņi uzrodas uz mūsu sliekšņa.
Un mēs tā raizējāmies, ka Ausma ir vientuļa.
Un nu Puiks ir atpakaļ!
It kā liktenis būtu savedis viņus atkal kopā.
It kā tas būtu lemts.
Bet vai tu redzēji, kā tā alu meitene turēja Puika roku?
Tu taču nedomā, ka Puikam tiešām varētu patikt tā Mīpa?
Vai Pīpa? Vai Īpa?
Īpa. Viņu sauc Īpa.
Neesmu droša, ka Īpa te iederas. Saproti?
Taisnību sakot, neviens no viņiem neiederas.
Nabadziņi nespēj saprast, kas ir durvis.
Nezinu, vai alu cilvēki iederas modernajā pasaulē.
Es visu mūžu skatīšos pa logu!
Vai viņi to zina?
Man šķiet, mums viņiem jāpalīdz saprast,
ka viņus gaida spoža nākotne...
aiz šīm sienām.
Un Puika nākotne ir šaipus sienām.
Ar Ausmu.
Houpa Labākmane, vienmēr domā par citiem.
Godīgi sakot, es citādi nevaru.
Tas bija...
neapšaubāmi labākais naktsmiers, kāds man...
-Labrīt, Puik! -Sveiki, Labākmaņa kungs!
Svaigu rūgto pupiņu sulu?
Paldies.
-Sveiks, Puik! -Labākmanes kundze!
Šīs ir tev. Šonakt uztaisīju.
Man jāpamodina Īpa.
Pagājušas septiņas stundas, kopš teicu: "Ei!"
Cik burvīgi!
Ļausim nabaga Īpai izgulēties. Viņa noteikti ir pārgurusi.
-Nē, gan jau viņa... -Skat!
Te ir Ausma! Kāda sakritība!
Ausma, ko tu dari tieši uz šī virvju tilta
tieši šajā laikā?
Veicu savus rīta pienākumus.
Rīta pienākumi!
Ģeniāli.
Ģeniāli!
Ģeniāli! Ģeniāli! Ģeniāli!
Ģeniāli.
Bum!
-Šonakt slikti gulēju. -Es arī.
Kad pamodos, tava mamma bija pazudusi.
Viņu taču nevarētu būt aiznesis kāds plēsējs?
Nē. Es viņu atradu.
Šī vieta visus izmaina.
Mēs vairs neguļam čupā. Vairs nemostamies kopā.
Un Dunks tikai blenž tajā kastē.
Ne tagad, Duglas. Rāda putnus.
Tēt, nomierinies! Pagājusi tikai viena nakts.
Un mazas pārmaiņas var būt... Puiks?
-Ei! -Puiks?
O! Tas esi tu, bet tu neizskaties pēc sevis.
Un tu od pēc ziediem.
Un lietutiņa.
Drīzāk pēc skaidra kalnu strauta.
Un mazliet vaniļas.
To sauc par dušu. Tev jāpamēģina.
Tu gribi, lai es ožu pēc vaniļas?
Tikai mazliet.
Kas noticis ar tavām drēbēm?
Sadedzinājām, kamēr viņš bija dušā.
Vispār tās bija tik netīras, ka mēs tās izmazgājām un pēc tam sadedzinājām.
Nāc, Dunk! Iesim ārā.
Es negribu. Es vēroju putnus.
Manā laikā mēs uz putniem neblenzām. Mēs tos medījām.
Ļauj man dzīvot savu dzīvi!
Ei, jaunā draudzene! Gribi brokastis?
Jā!
Es atkal iekuršu uguni.
Uguni.
Ei!
Ei, jā. Paskaties!
Lūk, kā ir jāiededz uguns. Tas vairs nav jādara divatā.
Tik daudz laika izniekoju, dauzot akmeņus! Vienreizīgi!
Tas tā ietaupa laiku un ir tik vienkārši. Vairs nekādu sasistu pirkstu.
Labākmaņi tiešām...
Te tu esi. Es tevi visur izmeklējos.
Mēs tiešām esam augstu!
Vai es, tavuprāt, ožu dīvaini?
Tu od... citādi.
Kā upes akmeņi ar...
vieglu sūnu smaržu.
Kas tā par zīmi tev uz rokas?
Tikai rēta.
Rēta?
Jā, no ērkšķu krabja. Sīkums.
O! Un tā?
Žilettārps.
-Un kā ar šo? -Skorpionāpsis.
Purva čūska, debesu čūska, vulkāns,
pasaules gals,
mazā māsa, mazā māsa, mazā māsa. Viņa dikti kož.
Un par šo tētis nemaz nezina.
O! Riekstu pirksts.
Katra zīme ir kāds piedzīvojums!
Vecāki man nemaz neļauj iegūt rētas.
Tāpēc viņi uzcēla sienu. Lai mani pasargātu.
Tu nedrīksti iet otrpus sienai?
Nē. Ne pēc tā, kas notika ar Puika ģimeni.
Tātad šī saimniecība...
tev ir kā ala.
Tu esi tāda pati kā es!
Nāc!
Oho! Vai šis ir tavs jājamais?
Nē, mana tēta.
Paklausies, kā šis mazulītis murrā.
-Vai redzi to cūkgatoru? -Jā.
-Gribi tam pārlēkt? -Jā.
-Redzi tās roņvistas? -Jā.
-Gribi pārlēkt? -Jā!
-Redzi to sienu? -Jā!
-Gribi pārlēkt? -Jā!
Nē! Īpa, es nedrīkstu doties otrpus sienai!
Neuztraucies! Būsim atpakaļ, pirms kāds pamanīs.
Vai tev viss labi?
Pasaulīt! Man tā sitas sirds! Es jūtos tik dzīva!
Lēksim vēl!
Gatavi?
Aiziet!
Jā!
Vēlreiz! Ko lielāku!
Labākmanes kundze!
Mēs pētām šo izgudrojumu. Kam tas domāts?
Zini, varbūt pajautā Filam.
Viņš tur pavada daudz laika.
Lai nu kā - ņem!
Nodomāju, ka tu to gribētu.
Tur ir mūsu ģimeņu senās bildes.
Paldies.
Uz kurieni tas ved?
Tēt, ja nu es ko palaidīšu garām? Gribu iet atpakaļ iekšā.
Nē, Dunk. Paspēlējies ar Duglasu! Viņš jūtas pamests.
Un skumst, ka neviens vairs nepavada laiku kopā.
Nu labi. Gribi atnest kociņu, Duglas?
Jā? Labi. Labi. Atnes!
Es atvainojos! Atvainojos, atvainojos!
Es atgriežos pie loga.
Hei! Lūk, kur viņš ir.
Grug! Nāc šurp, draudziņ!
Pavizināsimies!
Grug! Gruger!
G-G-G-Grug!
Grug!
Grug? Grug!
Gribi pavizināties?
Visai iespaidīgi, ne, Grug?
Aizraujošs stāsts -
viss, kas paveras skatam, agrāk bija skumja, bezcerīga, putekļaina tukšaine.
Neizklausās aizraujoši.
Bet ar diža prāta spēku
es izgudroju, kā nogādāt ūdeni no tā augstā kalnu avota
uz šejieni.
Cik interesanti!
Jā, pārvērtu kailu tuksnesi zaļojošā oāzē.
Nu mums ūdens ir pārpārēm.
Starp citu, domājam uzstādīt jaunu...
-Banāns. -Nē!
Kāpēc tu tā izdarīji?
Atvaino! Diemžēl man tev jāatgādina mūsu likums.
Mēs banānus neēdam.
Kāpēc ne? To taču te netrūkst!
Skat! Tur tev ir vesela bļoda ar banāniem. Kam tie domāti?
Grug, mēs varētu visu dienu runāt par augļiem.
Vai arī...
gribi redzēt ko patiešām foršu?
Es nezinu.
Ei! Gatavo sev uzkodas?
Nolēmu mazliet uzkopt. Pamanīju, ka vakar te piemēslojām.
Nē. Nebiju pamanījusi.
Vari to ielikt komposta kastē.
Atjautīgi.
Teicami.
Negribam, ka uzskatāt mūs par mežoņu ģimeni.
Mežoņi.
Sendij, izbeidz!
Izbeidz!
Bērni, vai ne?
Klau, Uga, jums droši vien pietrūkst savvaļas.
-Vai ne? Medību... -Ne gluži.
-...un vākšanas... -Ne gluži.
...gaudošanas uz mēnesi.
It nemaz.
Godīgi sakot, tur ārā ir tizli.
Ja līdz brokastīm neviens nav nomiris, tā jau ir uzvara.
Šeit ir daudz labāk.
Jauki.
Jā.
Vispār mēs ar Grugu domājām, ka varbūt mēs...
Gandrīz aizmirsu. Šo es sagatavoju tev.
Grozu?
Nu, tas drīzāk ir tāds kā ceļojumu grozs.
Ceļojumu grozs?
Jā, ceļam.
Tajā ir augļi, rieksti, ziepes, vēl ziepes un kakla spilvens.
Jā. Tas noderēs. Ceļā.
Paldies.
Tas ir mazākais, kā varam pateikties jums, ka atvedāt Puiku mājās.
-Mājās? -Mājās.
Puiku?
Puiks ir mājās. Tu saprati.
Man nu jāiet. Tiksimies vakariņās, labi?
Jā!
Īpa!
Īpa?
Man ir rēta.
Tev ir rēta!
-Man ir rēta! -Jā!
Nesaki Labākmanes kundzei,
bet, kamēr viņa domā, ka es karstā saulē smagi strādāju,
es patiesībā esmu šeit, savā vīrieša alā.
Te ir karsti.
Grug, tu justos ērtāk, ja novilktu kažokādas tērpu.
Es jau novilku.
Nuja.
Jā, šī ir vieta, kur tēvs var patverties no ģimenes dzīves haosa.
Atpūsties, pavadīt laiku ar čomiem,
ja viņam ir čomi.
Vēl haizivs pienu?
Tātad tu te nāc, lai slēptos no ģimenes?
Ne jau, lai slēptos. Lai palīdzētu. Es palīdzu ģimenei.
Tātad...
kā šis palīdz tavai ģimenei?
Jā.
Šeit es rodu risinājumus ģimenes lielākajām problēmām.
Skaidrs.
Nu, jūties atslābinājies? Jūties ērti?
Atvērts ieteikumam?
Kas tev par problēmu, lielais?
Man nav problēmas.
Beidz, Grug! Tu klīsti apkārt drūmu ģīmi.
Kas tev par problēmu?
Man ir karsti. Tā ir mana problēma.
Tuk-tuk!
Es klauvēju pie durvīm, lielais. Atver!
Nē.
-Atveries man! -Nē.
Pastāsti!
Es negribu. Man ir karsti.
Izstāsti savu problēmu!
Man nav problēmas.
Tev ir problēma.
Izstāsti savu problēmu!
-Man nav... -Izstāsti!
-Man nav... -Izstāsti! Izstāsti!
Man te nepatīk, skaidrs?
Mans bars ir pašķīries. Vairs nav, ar ko gulēt čupā.
Tu man neļauj ēst banānus.
Puiks iedeva Īpai akmeni. Viņš noskūpstīja manu roku.
Viņi plāno pamest baru.
Un tu man galīgi nepatīc!
Tas ir interesanti.
Zini, varbūt man tevi labāk jāiepazīst.
Nē, ne tas. Tā daļa par Īpu un Puiku.
Puiks cenšas atņemt man meitu.
Kā tēvs tēvam - arī es raizējos par savu meitu.
Viņa bija tik vientuļa, pirms atgriezās Puiks.
Jā.
Gandrīz šķiet, ka problēma ir Puiks.
Acumirkli! Vai tu saki to, ko, manuprāt, saki?
Jā. Nē.
Es nezinu. Karsti.
Vai tu ierosini...
ka mēs varētu savākt no tevis Puiku, lai Ausma nebūtu vientuļa
un Īpa paliktu ar tevi, tavā barā?
Es ierosinu?
Grug, tā ir patiesi lieliska ideja.
Tu to paveici! Tu atrisināji mūsu abu problēmas.
Nē. Tiešām?
Tātad sarunāts, čom?
Sarunāts.
Ei, Uga! Es nupat kolosāli pavadīju laiku ar Filu!
Paskaties! Stāvu taisnu muguru. Man ir daudz ideju.
Zini, Fils māk klausīties.
Viņš atpazīst gudru ideju, kad kāds to... izsaka.
Labākmaņi grib, lai ejam prom bez Puika.
-Domā? -It kā mēs grasītos ko tādu darīt.
-Nu... -Puiks ir mūsu bara loceklis.
It kā.
Un iedomājies, ko tas nodarītu Īpai? Viņa būtu satriekta!
Nu, sākumā.
Viņuprāt, esam primitīvi alu cilvēki.
Tik stulbi, lai iemainītu Puiku pret augļu grozu.
Un tad viņa centās iedvest, ka tā bija mana ideja.
-Tā ir lieliska ideja. -Labākmanis.
It kā mēs varētu tā izdarīt!
-Tātad sarunāts? -Labākmanis.
Viņi noteikti domā, ka esam stulbi.
Tu to paveici, Grug, domātāj. Tu neesi stulbs.
-Labākmanis! -Labākmanis!
Labākmanis!
Varbūt mums mazliet jānomierinās.
Mums jākoncentrējas. Jāsavāc Puiks un jādodas prom.
Labi. Bet vispirms...
Ir kaut kas, ko es gribēju izdarīt jau ļoti, ļoti sen.
Neticami, ka viņi ir saglabājuši senos bilžu albumus.
Tie ir Labākmaņi.
Tā ir mana mamma, tas ir mans tētis, un tas esmu es.
Jā, saprotu. Es biju kārns.
Te ir diezgan forši, vai ne, Jost?
Vai tas ir mans tētis? Paslēp mani!
Labākmaņa kungs?
Tas ir tikai Puiks. Sveiks, Puik!
Ei, tu!
-Kur jūs bijāt? -Izjādē ar Ducīgo.
-Izjādē! -Izjādē?
Mēs jaucām ar nāves...
-Otrpus sienai. -...kaķi!
Tu aizvedi Ausmu izjādē
-otrpus sienai? -Jā.
Labākmaņi negrib, ka Ausma dodas otrpus sienai.
Viņi uzcēla sienu, lai visi būtu drošībā.
Puik, atslābsti!
Jā, Puik, nomierinies!
Kas viņai kaiš?
Reakcija uz bišu indi.
-Bišu indi? -Bišu indi!
Kas, pie...
-Tikai sīks bites dzēliens. -Sīks?
Ei, tu man neesi nekāds priekšnieks.
Šis ir ļoti smags...
Īpa, šis ir ļoti smags bites dzēliens!
-"Šis ir ļoti smags bites dzēliens." -Viņai viss labi.
Nē, nē. Nav labi.
-Man viss labi. -Ausma!
Īpa, tas nebija gudri. Viņa varēja nopietni savainoties.
Ir jādomā ar galvu!
Kāpēc tu tā uzvedies? Tev patīk piedzīvojumi.
Nē! Nē. Man patīk nenomirt. Tagad ir citādi.
Bet viņai vajadzēja tikt laukā.
Viņa ir tāda pati kā es. Šī ir viņas ala!
Nē, viņa nav tāda kā tu. Šī nav viņas ala!
Viņa nav alu meitene.
Alu meitene?
Ko viņš domāja ar "alu meiteni"?
Es viņam parādīšu "alu meiteni"!
Ceru, ka jums ir liela ēstgriba.
Šefpavāre Houpa šodien ir nostrādājusies.
Tik gardi, Labākmammas kundze.
Tu ēd ziedu kompozīciju.
Grug, Uga, ko varam jums piedāvāt?
Neesam izsalkuši.
Jā, šurpceļā mazliet uzēdām.
Ups! Atvainojiet!
Nu labi.
Skat!
Puiks un Ausma atnākuši.
Kopā.
Vai spēsi?
-Centies nerādīt savu milzu plaukstu. -Sapratu.
Laipni lūgta, Īpa! Tava vieta ir te, blakus...
Gro.
Saruna nav galā. Tu mani nosauci par alu meiteni.
Bet tu esi alu meitene.
Tu to pateici tā, it kā tas būtu kas slikts.
Kāda vaina alu cilvēkiem, Puik?
Nav nekādas vainas.
Atnest salveti vai kādu galda piederumu?
Nevajag.
Kāpēc tu tā uzvedies?
Es uzvedos kā alu meitene, Puik.
-Bet tev tas laikam vairs nav gana labi. -Es tā neteicu.
Grug, parunāsim par tavu lielisko ideju!
Ko?
Grugam šķita, un es piekritu,
ka Puikam jābūt kopā ar sev līdzīgiem - attīstītiem cilvēkiem.
Un Īpai jāpaliek ar sev līdzīgiem.
-Tāpēc mēs vienojāmies. -Ko, lūdzu?
-Par ko? -Viņš vienojās!
-Tava ideja. -Tava ideja?
Puiks paliek pie mums, un Īpa paliek ar savu baru.
Gruga vārdi, ne manējie.
-Tu centies tikt no manis vaļā? -Tiešām, tēt?
Nē! Mīļā, es tā nedomāju.
Tas ir - viņš lika man domāt, ka es tā domāju.
Viņš mani apmuļķoja!
Aizveda uz stulbu slepenu vīrieša alu un apmuļķoja.
Kas ir vīrieša ala?
Vieta, kurp dodos, lai tiktu prom.
Prom no kā?
Prom no tevis! Lūk!
Ko?
Katram skaidrs.
-Kā tu uzdrīksties? -Kā tu uzdrīksties!
Kā jūs uzdrīkstaties!
Cenšaties savest mani ar Puiku?
Kas noticis ar tavu roku?
Man iedzēla bite.
Otrpus sienai.
-Tu devies otrpus sienai? -Otrpus sienai?
-Tā ir jūsu vaina! -Mūsu vaina?
Vai drīkstu ko bilst?
-Nē! -Nu labi.
Kā tu varēji par ko tādu vienoties!
-Ko viņi tev nodarījuši? -Man ir rētas.
Mūsu mazulīte!
Tur bija ļoti karsti.
Biju sadzēries haizivs pienu. Biju kails!
Kāpēc, Fil? Kāpēc?
Tāpēc, ka privātums veicina individualitāti! Neoficiāla devīze!
Nu ko, mazā, rādās, ka ikvienam ir kas slēpjams.
Pietiek! Nāc, Puik! Mēs aizejam.
Pag! Mirklīti! Vispirms tu gribēji tikt no manis vaļā,
un nu tu gribi, lai eju jums līdzi?
Tu centies man atņemt meitu!
Sasolīji manai meitiņai tauriņus un burbuļojošus strautus.
Redzi? Es zināju, ka klausies.
Ar jums nav privātuma.
Ar mums, alu cilvēkiem?
Tā es neteicu.
Labais, Īpa. Es runāju par to. Šeit daudz kas ir labāk.
Labāk?
Piemēram, te nav bada, nav miega čupas.
Kāda vaina miega čupai?
Beidz, Īpa! Miega čupa smird!
Smird pēc mīlestības!
Es vismaz ožu pēc sevis.
Pat nezinu, pēc kā od tu.
Pēc ziediem un lietutiņa.
Es pat vairs nezinu, kas tu esi.
Ar to vaniļas smaržu un stulbo karekli.
Vainīga šī vieta. Šī vieta ir...
Mājas! Šī vieta ir mājas!
Mājas?
Šī ir tā vieta, kuru mani vecāki gribēja, lai atrodu.
Šī ir Rītdiena.
Ir skaidrs, ka es šajā Rītdienā neiederos.
Es dodos prom.
Vai nāksi ar mani?
Es...
Es nevaru.
Tad laikam mums ir katram sava Rītdiena.
Īpa!
Nu, kurš ir gatavs saldajam?
Es tev jau teicu -
mēs neesam izsalkuši!
Tu apēdi banānu?
Nē. Mēs apēdām visus banānus.
Neiespējami.
Ne alu cilvēkiem.
Ko jūs esat izdarījuši?
Tie ir tikai banāni, Fil.
Tikai banāni? "Tikai banāni," viņa saka!
Tas bija mans noteikums!
Pagaidi! Neesam beiguši.
Es vēl daudz ko gribēju tev pateikt!
Labākmammas kundze, es saldo ēdīšu pie loga.
Nopietni? Cik ilgi jau esmu dzīvojis ar viņas ģimeni?
Ar to netīrību un smaku.
Īpa? Īpa, vai tā esi... tu?
Es nezinu.
-Vai tu viņam iesiti? -Nē.
Es to apsvēru.
Banāni bija mūsu izdzīvošanas ķīla.
Banāni mūs pasargāja.
No kā?
Tas ir atnācis...
pēc banāniem!
Kas, Fil?
Tas ir nācis ik vakaru jau vismaz 100 mēnešus.
Es atklāju, ka no ielaušanās to attur tikai banāni.
Kas ir otrpus sienai, Fil?
Nakti pēc nakts - nekad nebija gana!
Tas grib banānus!
Kas ir aiz tās sienas, Fil?
Kas tas ir, Fil?
-Kam domāti banāni? -Kas tas ir?
Es nezinu!
Tikai mazs sitējpērtiķis.
Es aizeju.
Tu visu laiku devi tam banānus?
Paga, paga! Es gribu saprast.
Tev nebija ne jausmas, ka tu nopūlies...
sīka pērtiķēna dēļ?
Gadiem devi tam banānus!
Tas nav labi.
Nē, nē, nē! Prom!
Fil!
Aiziet, aiziet, aiziet!
Duglas, tiem ziediem nebija ar mani pa ceļam.
Ko palaidu garām?
Klau, Labākmammas kundze, vai tur agrāk nebija siena?
Fil?
Tēt? Puik?
Grug?
Tās nav.
Sienas vairs nav. Fils pazudis.
Vai dieniņ! Viņš ir nolaupīts. Viņi visi.
Ko mēs darīsim?
No viņiem ne miņas. Taču es atradu šo.
-Vai tas ir mans grozs? -Vērīga.
Sendija var sadzīt viņu pēdas pēc šīs.
Sendij, meklē!
Tā, labi.
Jūs ejiet, bet mēs ar Ausmu salabosim sienu.
Vai labāk, Ausma, ieliksim tevi panikas būcenī.
Vispār ietilpsim tur abas, ja ievilksim vēderu.
Viņa uzodusi pēdas.
Nolaupītājs tālu nebūs ticis.
Mamm,
arī es iešu.
Ausma, paklausies sevī! Mēs neesam tādi kā viņi.
Tētim mūs vajag.
Pagaidi! Ausma!
Ausma, tev vajadzēs ceļojumu grozu.
Tajā ir kakla spilvens.
Kurp jūs mūs vedat?
Beidz runāt!
Ja taisāties mūs ēst,
pirmo ēdiet resno. Viņš apēda jūsu banānus.
Nevaino mani!
-Tā ir tava vaina. -Mana vaina?
Pasaki viņam, Puik!
Viņa saka - es esmu mainījies.
Es nemainījos! Tāds es patiesībā esmu, mīļā!
Saproti? Saproti, ko saku?
Esmu tāds, kāds esmu. Tev tas...
Te tu esi. Uz brīdi neredzēju. Lai nu kā, man nevienu nevajag. Nevienu.
Lieliski! Tāpat nekāda dižā saruna nebija.
Laikam esmu tikai es ar savām domām.
Ceļojuma žurnāls.
Es ceļoju baļķī.
Sen neesmu rakstījis. Īsi par jaunumiem.
Atceraties Rītdienu?
To, kuru es meklēju visu mūžu?
Izrādās, ka meitenei, kuru mīlu, tā ir vienaldzīga...
tāpat kā es.
Meitenes ir ļoti, ļoti sarežģītas.
Mīļā dienasgrāmata! Sveika! Tā esmu es.
Atceries, ko es teicu par likteni? Zini, liktenis ir dumjš un melis.
Liktenis domā, ka ir labāks par mani.
Liktenis grib palikt...
Pie Labākmaņiem! Viņi ir vienreizīgi. Vai esat redzējuši viņu māju kokā?
Kas dzīvošanā kokā ir tik lielisks?
Dušas, ātrie ugunskuri, daudz pārtikas un...
Privātums.
Viens ir skaidrs.
-Viss beidzies! -...beidzies!
-Labi! -Labi!
-Kuram tas rūp? -Man ne.
Vai tev viss labi?
Te ārā ir tik gaišs.
Man vajag paskatīties pa logu... Man vajag brītiņu paskatīties pa logu!
Ei, mans ceļojumu grozs!
Ceļojumu logs.
Uga, vai pateiksi dēlam, lai neaiztiek ar savām netīrajām rokām manas mantas?
Paklau, es jūtos slikti par to, kas notika vakariņās
ar maniem vecākiem un tevi, un Puiku.
Beidz, viss kārtībā. Tā ir pagātne!
Zini, mēs ar Puiku esam pārāk atšķirīgi.
Nu, mēs ar tevi esam atšķirīgas, bet satiekam lieliski, vai ne?
Jā, jā.
Bet tas ir sarežģīti.
Viņš ir zēns.
Viņš ir... stulbs.
Zini, tas ir citādi.
Kas noticis? Problēmas ar zēniem?
Manā laikā mums nebija problēmu ar zēniem.
Jo mums nebija ne zēnu, ne vīriešu, ne drēbju.
Mēs bijām karojošo sieviešu cilts.
Pērkonmāsas!
Kas ir pērkonmāsa?
Gro vecās miega pasaciņas.
Patiesi stāsti!
Tā. Ausma, beidz runāt ar to trako kundzi!
Mēs taču to nešķērsosim, vai ne?
Jā. Sendija saož pēdas.
Ir jābūt citam ceļam. Vai ne?
Tādam, kas ir stabils un bez sauszemes haizivīm!
Paklausies!
Tu atbildi par dāvanu groziem, un es atbildēšu par vīriešu atrašanu.
Mēs šķērsosim!
Nē, nē, nē. Mēs to nešķērsosim!
Mans kaķis, mani noteikumi. Šķērsosim!
-Varbūt balsosim? -Apkārt!
Šķērsot!
Apkārt!
-Šķērsot! -Nē!
Sendij, nāc!
Paldies, Houpa. Šādi ir daudz drošāk.
Es neko neredzu!
Kas notiek?
Kurp viņi mūs ved?
Turies, Puik! Tiklīdz tiksim ārā no baļķa,
sāksim vēzēt dūres un izlauzīsimies brīvībā.
Aiziet, sitējpērtiķi! Cīnīsimies!
Tie nav tikai sitējpērtiķi.
Tie ir spērējpērtiķi,
galvbliežpērtiķi, zemsitienu pērtiķi,
kodējpērtiķi, vēderpreses pērtiķi!
Pleci, kas sit! Astes, kas šķaida!
Jukuši žņaudzēji! Dīvaini karekļi! Ilkņaini kropļotāji!
Mutes elpotāji! Smadzeņu spiedēji!
Un kāds džeks...
ar dīvainām acīm.
Šķiet, viņiem ir kāda primitīva valoda.
Bet tu to neproti, vai ne, gudriniek?
Nē. Bet esmu drošs, ka pēc dažiem mēnešiem gūstā...
Es ar viņiem parunāšu. Labi protu sitējpērtiķu valodu.
-Tiešām? -Neiespējami.
Es tiešām negribu to darīt. Tā nav jauka valoda.
Atvainojiet, es gribētu pajautāt...
-Skaidrs. -Nu, ko viņš saka?
Viņi dusmojas, jo Fils pārkāpa viņu līguma noteikumus!
Izsmiekls! Mums nebija formālas vienošanās, blēži!
Un viņi grib banānus.
Jā, banāni ir gardi. Kāpēc tā ir mūsu problēma?
Un vēl viens jautājums.
Pirms daudziem mēnešiem viņu pasaule bija paradīze.
Tas būs garš stāsts.
"Tas bija prieka pilns laiks.
Ūdens brīvi plūda.
Banāni auga ķekariem.
Mums bija māksla, politika,
ekonomika,
bet galvenais - banāni.
Tik daudz banānu!
Tad, pilnmēnesī,
nāca briesmonis pēc banāniem.
Jā. Labi laiki."
-Paga! Atkārto! -Jā. Viņš teica "briesmonis"?
Mēs neatkārtosim! Kā jau teicu...
"Labi laiki.
Bet tad kāda dīvaina iemesla dēļ ūdens pazuda.
Pēc tam pazuda arī banāni.
Bet briesmonis nepazuda. Nē.
Tas atgriezās pēc banāniem.
Taču banānu nebija."
Vārdu sakot, viņiem ļoti vajag banānus.
Briesmoņi, banāni.
Es pateikšu, kas ir viņu problēma. Viņu ūdens avots ir izsīcis.
Iztulko viņiem, Puik!
Es, Fils Labākmanis, viens pats pārvērtu tuksnesi par oāzi,
novirzot ūdeni no augstkalnu avota,
kas ir ļoti līdzīgs... tam.
Pag, Puik, to netulko!
Par vēlu.
Tas bija viņš!
Viņš nozaga ūdeni, apēda banānus un iznīcināja jūsu sabiedrību!
Pietiek! Mani neapmētās ar mizām!
Tā, nekaunīgie primāti,
iepazīstiet mana intelekta vareno spēku!
Skatieties uz Labākmani ieroču meistaru un zaudējiet dūšu!
Dur, dur!
Dur, dur, dur!
Tā turpināt, Fil!
Tā turpināt, Houpa! Pazaudējām pēdas.
Nē, nē, nē! Ceļojumu logs!
Nu taču, nu taču!
Joprojām darbojas!
Mēs esam pazuduši.
Tāpēc nedrīkst sekot alu cilvēkiem. Vēl viens vārds no...
Mēs esam aizmirsuši senās gudrības
no laikiem, kad pasaule bija jauna un es biju jauna,
kad es biju karojošo sieviešu cilts karaliene.
Pērkonmāsas.
Tu saprati, meitēn! Pērkonmāsas.
Mēs uzveicām briesmas un spērām nāvei pa kājstarpi!
Mums nevajag pērkonmāsas, mamm. Ir jāatrod ceļš pie vīriešiem!
Ceļš?
Pērkonmāsas vienmēr atrod ceļu!
Vai spēsi vēl pacelties spārnos, vecenīt?
Mīļo pasaulīt!
Lido, Lidparūka, lido!
Dodies!
Atrodi viņus, Lidparūka!
Man pietiek!
Jūs visi esat jukuši!
Un zināt? Tie mati neatgriezīsies. Tie aizbēga.
Mums jādara tāpat, Ausma.
Jātiek prom no šiem trakajiem... alu cilvēkiem!
Mamm!
Jūs neaicināti iebrāzāties mūsu dzīvē,
pat nenoslaucījuši savas pretīgās... kājas!
Un lūriķis Dunks ar savu stulbo... logu.
Tas domāts vecākiem bērniem.
Un tas blusu apsēstais žurkulēns!
Dumjais bēbis.
Tā. Es viņu nositīšu.
Ei, ei, ei! Rāmāk!
Un tu!
Izvedi manu meitu aiz sienas, lai viņa gūtu rētas un stulbas idejas!
Mamm! Nerunā tā ar manu draudzeni!
Man prieks, ka Puiks attapās
un saprata, ka nesader ar alu meiteni.
Viņš pieder pie mums, Labākmaņiem!
Ejam, Ausma!
Mamm, kur tu ej?
Man jātiek prom!
Alu cilvēki!
Ak nē!
Kas tas ir?
Īpa!
Sadod viņam, Īpa! Sadod!
-Mamm! -Te viņa ir!
Mēs tevi izglābsim, ledainā kundzīte!
Kaujas loks!
Aiziet, dunčuk! Laiks ķerties pie duršanas.
Draugi, pagaidiet!
Nolaidiet ieročus!
-Ausma! Ko viņa dara? -Uzticieties viņai! Nolaidiet ieročus!
Nāc, mazais! Tu vari nākt laukā.
Jā. Viss ir labi. Tev izdodas.
Tas nav briesmonis.
Tā ir mamma,
kas tikai baiļojās par savu mazuli un gribēja viņu pasargāt.
Un varbūt bija mazliet rupja.
Un varbūt viņa tikai neaptvēra,
ka ienācēji nav apdraudējums, bet patiesībā ir...
draugi.
Un varbūt
vilkzirnekļi un ienācēji var saskanīgi dzīvot kopā
viņu mājā kokā!
Tas ir - ledus alā.
Tu to visu saprati, tikai paskatoties uz viņiem?
Varbūt logs, pa kuru es skatījos uz pasauli, ir greizs.
Iešu viņus samīļot.
Skat, viņi mani apskauj ar zobiem!
-Puik! -Īpa?
-Puik! -Īpa, tu atgriezies!
Nē.
Tu izdarīji izvēli.
-Nē. Ne jau to es gribēju! -Izbaudi savu Rītdienu!
Īpa! Atgriezies!
Nē!
Grug, vai apklusīsi? Es cenšos domāt!
Bet es cenšos tikt laukā, pirms uzrodas tas briesmonis!
Nav nekāda briesmoņa, cietpauri.
Viņi tikai grib... mūs iebiedēt.
Tieši tā!
Laiks iedzīt bailes to pērtiķu sirdīs.
Skatieties uz Labākmani ugunsšķīlēju un zaudējiet dūšu!
Deg, deg!
Lieliski. Nu viņiem ir šķēpi un uguns.
Puik, viņš nupat iedeva pērtiķiem uguni!
Gatavs? Ķepu!
Un ķepu!
Un ķepu, un ķepu, un ķepu, un ķepu, un ķepu!
Gro? Esi pārliecināta, ka tas ir droši?
Neuztraucies! Nesāpēs... pārāk.
-Kur ir Īpa? -Aizgāja sagādāt vēl malku.
-Iešu viņu meklēt. -Uga, palīdzi!
Īpa?
Sveika!
Es tikai...
Es tikai gādāju malku.
Šķiet, ka esi jau sagādājusi.
Vai gribi atpūsties no meža piekaušanas?
Vai esi gatava par to parunāt?
Neticami, ka viņš izvēlējās koku, nevis mani.
Diez vai tas ir tik vienkārši.
Puiks pazīst Labākmaņus kopš bērnības.
Viņi ir viņa tuvākā ģimene.
Visi līdzšinējie ievainojumi...
atstāja kādu redzamu zīmi.
Šis sāp tik ļoti,
un es to pat neredzu.
Es redzu.
Nav svarīgi.
Mēs esam pārāk atšķirīgi.
Man tāpat vienalga.
Īpa! Ja kaut kas sāp tik ļoti, varbūt tas nozīmē, ka tev nav vienalga.
Varbūt tas ir kaut kas, kā dēļ vērts cīnīties.
Nu, ko tu darīsi?
Mamm, tiešām negribi pievienoties? Te ir ļoti silti.
Man īsti nepatīk gulēt miega čupā.
Man ir šalle, lai... sasildītos. Nekas.
Es piesegšos ar ceļojumu grozu...
Nu taču!
Omulīgi, vai ne?
Es taču teicu.
Klau, Uga?
Īpa?
Sveika!
Es tikai gribēju pateikt...
ka uzvedos briesmīgi.
Pēc visa, ko izdarīju un pateicu,
jūs tomēr mani izglābāt.
Kāpēc?
Nu, mēs vienmēr sakām, ka baram jāturas kopā.
Neoficiāla devīze.
Viss kārtībā.
-Nē. Nav kārtībā. Es biju briesmīga. -Viss ir labi.
-Es centos nozagt jums Puiku. -Nekas.
Un es tev iedevu pasīvi agresīvu grozu.
-Jā, tas bija dīvaini. -Kurš tā dara?
Un tava meita, saprotams, nav žurkulēns.
Viņa ir skaista.
Viņa ir skaists cilvēkbērns.
-Un... -Pietiek!
Kur ir Puiks?
Šķiet, esmu viņa mājdzīvnieks.
Skarbi.
Ko viņš saka, Puik?
Sirmais gudrais ir lēmis:
tā kā mums nav banānu briesmonim,
jūs būsiet...
Domāju, tālāk varu tulkot es, Puik.
Viņi saka, ka lempīgais alu cilvēks audzēs viņiem banānus,
laistot laukus ar savām rūgtajām asarām.
Un, saprotams, viņi grib, lai es uzraugu.
Tā viņi neteica.
Tu neproti sitējpērtiķu valodu.
Vai tad?
Pērtiķi, esmu apguvis jūsu kaislīgo un izteiksmīgo valodu.
Varavīksne. Deguna mati! PUDIŅŠ!!!!
Nē, neesi.
Es parunāšu sitējpērtiķu valodā. Gudrais Fils Labākmanis ir stulbs!
Akmens. Akmens. Akmens. AKMENS!!
Ko teiksi par šo asprātīgo atbildi?
Klau! Ļaujiet man to nokārtot!
Neiebilstat? Vai drīkstu paņemt? Paldies.
-Nepārtrauc mani! -Beidz pārtraukt!
Vai beigsiet? Es cenšos panākt, lai mūs atbrīvo!
Pērtiķi mani labi ieredz. Man ir darbs!
Un jūs to sačakarēsiet!
Kā sačakarējat visu!
Kā sačakarējāt manu skaisto pusaudžu mīlestību.
Puik, dēls, lūdzu, saproti!
Tā ir Gruga vaina.
-Sadod viņam, Puik! -Neesmu tavā pusē!
-Jā, viņš ir ar mani! -Arī tavā pusē ne!
Es pazīstu tos platos plecus.
Īpa, tu atnāci pēc manis.
Pī!
Ko tu dari?
Uz kurieni, Fil?
Te nav vīrieša alas.
Vari slēpties no savas ģimenes...
bet tu nevari paslēpties no manis.
Tavs dārgais bars...
priecājas, ka esi prom...
jo tu viņus smacē.
Tu uzcēli sienu ap savu ģimeni.
Bet tu arī uzcēli sienu
ap savu sirdi.
Vai zini, kas esi tu?
Es pateikšu, kas esi tu.
-Tu esi... -Slikts...
Tēvs!
Vārdi kā ieroči?
Tu esi tikai alu meitene.
To sauc par dušu. Pamēģini!
Es teicu viņai, lai iet dušā. Kurš tā dara?
Tu.
Īpa.
Apsveicu, Fil.
Tu iesiti pa sāpīgu vietu.
Tu tāpat.
Ei, Fil! Ei!
Hallo, Grug!
Grug, vai man rādās halucinācijas?
Nē. Puiks ir milzu banāns.
Pērtiķi mēģināja pateikt,
ka šonakt pilnmēnesī mēs tiksim upurēti briesmonim.
Viņa joprojām gaida.
Neesmu droša, ka mati atgriezīsies.
Cik ilgi es nogulēju?
Uz ko jūs visi blenžat?
Mamm!
Tavi mati! Tie ir milzīgi un mežonīgi, un man patīk!
Paldies.
Gro, tavi mati!
Ko? Tikai uz laiku.
Nē! Tie lido šurp!
Lidparūka ir atgriezusies!
Lieniet nost!
Saki galveno!
Sitējpērtiķi. Ienīstu sitējpērtiķus.
Lidparūka saka, ka vīri ir aizvesti uz turieni.
Lieliski. Kāds plāns?
Ko darītu pērkonmāsas?
Labi, pērkonmāsas!
Ja gribam izglābt tos vīrus,
mums kaut ko vajadzēs.
-Logu? -Nē.
-Lipīgu saukli? -Nē!
Citam citu.
Citam - ko? Nē!
Jaunus cilts vārdus.
Sendij, tu būsi Meklētāja.
Īpa - Ugunssirds.
Uga - Asinsrags.
Dunk, tu esi...
Dunks.
Gudrā meitene, kuras vārdu neatceros.
-Esmu Ausma. -Nē!
Tu esi Saulrieta māsa.
Un tu esi Purva rāva.
Mani sauc Purva rāva?
Izdomāju, kad tev vēl nebija forši mati.
Es esmu Purva rāva!
-Klau, Saulrieta māsa! -Jā, Ugunssirds?
-Vai redzi tos vilkzirnekļus? -Jā.
-Gribi ar tiem jāt? -Jā!
-Pērkonmāsas. -Pērkonmāsas!
-Pērkonmāsas!
Pērkonmāsas!
Man trāpīja mutē.
Nu ko,
tās laikam ir beigas.
Fil, man žēl, ka apēdu tavus banānus.
Laikam jau arī es esmu pieļāvis kļūdas.
Piemēram, apbruņojis šos pērtiķus?
Jā.
Vai nozadzis viņu ūdeni?
Un iemācījis sasiet šos mezglus?
Viņu mezgli bija briesmīgi!
Es tikai vēlos, kaut vēlreiz būtu varējis satikt Īpu.
Es visu mūžu meklēju vietu, kuru mani vecāki gribēja, lai atrodu,
un es to atradu.
Bet tagad
es domāju tikai par Īpu.
Manu labāko draugu...
manu pirmo un vienīgo mīlestību.
Zini, vecāki tevi ļoti mīlēja.
Domāju, ka viņu vienīgā vēlme bija...
lai tu atrodi laimi.
Lai nu ko, bet vienu es zinu:
tu un Īpa darāt viens otru laimīgu.
Puik,
es negribētu, ka mana meita savu Rītdienu pavada kopā ar kādu citu, nevis tevi.
Puik, arī es dodu tev atļauju dibināt mājas kopā ar Gruga meitu.
-Tā tas nenotiek. -Bet tas tiek novērtēts.
Un jūs abi nejēgas esat tuvākie, kas man ir tēva vietā.
Paldies, dēls.
Mēs nemaz neesam tik atšķirīgi, Grug.
Mēs esam divi galīgi dumji tēvi, kas pārņemti ar banāniem...
un drīz mirs neticami ironiskā nāvē.
Grug! Kas notiek?
Nezinu! Es neredzu!
Nespēju skatīties. Kas tas ir?
Tas... tas...
tas...
patiesībā ir diezgan mīlīgs.
Tā ir tikai piere? Nu gan!
Kas, pie...
Pērkonmāsas!
Īpa!
Kas, pie joda, ir tas?
APTURIET VIŅUS!!!
SIEVIEŠU KARALIENE
UGUNSSIRDS
Ugunssirds, uzmanies!
SAULRIETA MĀSA
ASINSRAGS
MEKLĒTĀJA
DUNKS
PURVA RĀVA
Nē, nē, nē!
Tēt!
Nē!
Sūkā parūku!
LIDPARŪKA
Īpa! Īpa! Man ir kas sakāms!
Man arī!
Bum! Mana meitiņa!
Bum!
Ei! Esi izsalcis?
Noķer mani!
Uz izeju!
Tā, zēni! Mēs dabūsim jūs prom!
Jā!
Par mata tiesu! Vai ne?
Draugi?
Fil, tev viss labi?
Slikti, Grug!
Šķiet, es izmežģīju potīti!
Ej vien! Glābies!
Baram jāturas kopā, čom.
Čoms?
Čoms.
-Čomi. -Kas, pie...
-Labākie čomi! -Uz mūžu!
Banānčomi!
Čomi uz mūžu!
Ko viņi dara?
Ei! Saglabājiet modrību!
Ducīgais, aiziet!
Īpa!
-Grug! -Tēt?
Kur viņi ir?
Šķiet, es kaut ko redzu.
BANĀNČOMI
Vai esam visi?
-Kur ir Puiks? -Kur ir Īpa?
Bumsis!
Īpa, pagaidi! Man tev kas jāpasaka.
Tagad?
Es visu dzīvi meklēju vietu, ko sauc Rītdiena,
bet tā nav...
Turpini!
Bet Rītdiena nav vieta.
Tā ir cilvēks. Tā esi tu, Īpa.
Tu esi mana Rītdiena.
Tiešām?
Jā!
Saņem!
Ui!
Šķiet, es viņu padarīju niknāku.
Bēdziet!
Aiziet! Te apakšā!
Mums tas jānomet.
Kā? Pārāk daudz vīteņu!
Ei!
Oho! Neticami, ka tas tiešām izdevās...
Esam brīvi! Slava mūsu atbrīvotājiem!!!
Akmens. Akmens. Akmens. Akmens. Akmens. Akmens.
Nē!
-Īpa! -Nē!
-Īpa! -Es tevi turu!
Zini ko? Tas nav mans īstais pirkstiņš.
Tu man par to nebiji teikusi.
-Vai zināji, ka viņai ir riekstu pirksts? -Nē.
Ceļojuma žurnāls...
pēdējais ieraksts.
Pēc diviem garākajiem, biedējošākajiem mēnešiem manā mūžā
Krūdi un Labākmaņi kopā atgriezās mājās.
Duglas?
Duglas!
Un Labākmaņi laipni ielūdza visus palikt... uz visiem laikiem.
Tāpēc saimniecībā šo to mainījām.
-Jā, tas šo vietu padara plašāku. -Vai ne?
Un sitējpērtiķi apmetās kaimiņos.
Viņi nu gan daudz ballējas!
Augu dienu, augu nakti.
Fils tiešām iemācījās sitējpērtiķu valodu.
Labi. Iedošu tev to recepti. Neuztraucies.
Un Grugs...
Ko tu teici?
Nu, viņš joprojām mācās.
Vēlreiz.
Ei, mīļais! Pastāsti par labāko!
Ā, jā. Pareizi!
Tās nebija vienīgās pārmaiņas.
Man tiešām jūsu pietrūks.
Mēs ar tavu māti būsim te, ja tev mūs vajadzēs.
Bum?
Bum!
Nāc šurp, dēls!
Uz redzēšanos, tēt!
Mūsu meitiņa dodas prom.
Mūsu meitiņa dodas prom!
Bumsis?
Bum!
Ei, paklausieties!
Sendija pateica pirmo vārdu! Sendija teica: "Bumsis!"
-Ei! -Ei - kas?
Ei, tu!
Gro, vai tev ir jauni mati?
Ā, šie?
Lidparūka paņēma brīvu dienu, tāpēc izmēģinu jaunu frizūru.
Dunk, nekādu logu pie galda!
Kurš ir izsalcis?
Šo īpašo ēdienu mēs saucam par čombanānu maizi.
Tēvs baidījās, ka bars kļūs mazāks.
Bet galu galā tas kļuva lielāks.
Daudz lielāks.
Tētim tomēr bija taisnība.
Kopā mēs bijām stiprāki.
Tulkojusi Aija Apse