Гай?
Гай, върви!
Гай, няма страшно. - Не!
Синко, нивото на катрана се покачва. Върви!
Не и без вас!
Не гледай нас. Виж зад себе си.
Виждаш ли светлината? Нея трябва да следваш.
Не спирай. Не се крий.
Следвай светлината.
Така ще откриеш своето Утре.
"Следвай светлината."
Дневник на Гай.
От началото на мисията - 14 луни.
Още не съм открил моето Утре.
Бележка: Изминаха 29 луни. От Утре няма и следа.
Но открих този мъник. И той е сам-самичък като мен.
Много е бдителен.
Мисля да го нарека Зорко.
Бележка: Изминаха 54 луни.
73 луни... 110 луни...
Двеста луни.
Бележка: Изминаха...
Много луни.
Безчет.
Няма и няма Утре.
Нещо идва. Каиш, дегизировка.
Това е човек!
Опа! Да, това бях аз.
Привет, аз съм Ийп.
В своя защита ще кажа, че съм живяла в пещера
и рядко съм срещала хора,
камо ли пък момче!
Единствените тийнейджъри на света взеха, че се откриха.
Сякаш съдбата ни събра.
Цялата ми рода го хареса.
Без татко.
Но накрая Гай го спечели.
Огън. - Огън.
Сега обикаляме света и търсим идеалното място за дом -
място, което Гай нарича Утре.
Утре!
Не е ли страхотен?
С него сякаш имам пеперуди в стомаха.
Не само онези, които ядох за обяд.
Не знам какво е, но изглежда така.
И така, и така, и така!
Обичам да рисувам тази форма, незнайно защо.
Ийп харесва Гай, Ийп харесва Гай.
Отврат. Нали, Дъглас?
Мамо, Тънк пак ми зяпа дневника!
Остави сестра си!
Искам и аз.
Не съм готова! Дай го! - Не!
Престанете.
Фрасни го, Ийп!
Ще обърна котака!
Срещахме много препятствия по пътя, но семейство Круд преодолява всичко.
По петите ни са кенгуброни!
Каиш, режим "колан".
Казах да не минаваш през каньона!
Добре де. - Никога през каньона!
Пусни я!
Санди!
Не се разсейвайте!
Браво, дъще.
Бубум? - Бубум.
Татко все казва: "Стадото не се дели."
Стадото не се дели!
Но с Гай понякога имам чувството, че сме само двамата.
Хайде!
Ела тук.
Дръж се, идвам! - Ела тук.
Ийп!
Толкова съм гладен.
И пак бих го изял.
Е, никой не ни е нападал от десет минути, така че да спрем тук.
Баба и Тънк да търсят място за спане.
Тук. - Идеално е.
Санди и Чънки остават на пост.
С Уга ще търсим храна.
Гай и Ийп? Гай и Йип?
Гай и Ийп!
Ехо!
Вие запалете огън.
Дадено. - Разчитай на нас, татко.
Не ми викай така!
Хей.
Какво?
Хей, ти.
"Хей, ти" и на теб.
Аз пръв го казах.
А аз ти го връщам.
Погледни ги само!
Гай беше пълен с идеи.
Нали той ни даде огъня?
А сега не става за нищо! Няма да оцелеят сами.
Гладен съм.
Ще си изядем сухите съчки и горчивите корени
веднага щом двамата, които няма да назова,
си свършат работата и запалят огън!
Стига де, укроти се малко.
Да се укротя ли?! Сега ще видиш ти...
Груг.
Недей така! Успокой се, здравеняко.
Виж, Груг, рано или късно
Ийп и Гай ще искат да се отделят, като нас навремето.
Такава ни е природата. - Не, абсурд!
Заедно сме по-силни.
Браво, успя!
Ийп никога няма да ни остави. Не!
Сякаш би тръгнала... Я стига.
Не. Не!
Стадото не се дели.
Ийп, будна ли си?
Да.
Чакай, идвам при теб.
Здрасти, бабо.
Здрасти. - Здравей.
Той дали ни чува? - Не, спи като пън.
Хей... - Хей.
Не, това "хей" е начало на въпрос.
Виж сега, мислех си...
Това не е моята ръка.
Както и да е...
Не можех да заспя. Мислех за Утре.
Нашето Утре.
Какво имаш предвид?
Това, че...
Нашето Утре може би е различно от това на останалите.
Може би е някакво местенце само за нас.
Нещо като дом. За теб и мен.
Само за двама ни?
Семейството ми ще ми липсва.
Обаче звучи страхотно!
Наше местенце?
Собствен дом?
Може ли да има цветя? - Да. И пеперуди.
И бълбукащо поточе?
И уединение.
Какво значи това?
Да миришеш само краката, които искаш.
Та, значи...
Ти, Ийп Амбър Круд,
искаш ли да прекараш твоето Утре с мен?
Да.
Сега ще заспя и ще сънувам нашия дом.
Лека нощ, Гай. - Лека, Ийп.
Само двамата?
Омайва бебчето ми с шепот и целувки.
"Дали Груг ни чува?" Чува, и още как!
И приказките за вашия Утрешен дом,
и шепота, и целувките, и бълбукането.
Що за безобразие?!
Тънк...
Накарай го да спре.
Натисни "дрямка"!
Спри, тумбак.
Поредно чудно утро.
Какво, да играеш ли искаш?
Дръж, момче!
Не, Санди!
Мамо, Санди пак хукна за пръчката.
Какво става?
Кръг за отбрана!
Свали предпазителя. - Благодаря.
Днес е добър ден за умиране!
Познайте какво открих...
Прощавай, скъпи.
Взехме те за опасен хищник.
Без извинения за отбраната.
Елате да видите. Бързо след мен!
Много ще ви хареса!
Какво е това?
Не съм виждала такова нещо.
Какво е? Махни го.
Изглежда особено.
Мисля, че това е краят на света.
Явно вече всичко съм видяла.
Аз бях дотук. Радвам се, че си ти, Чънки.
Не е краят.
Това е едва началото.
Добре дошли в нашето Утре!
Колко много храна!
Гай, виждаш ли?
Ти си най-готиният баща. Да лапаме!
Момент, Тънк.
Първо искам да кажа няколко думи.
Нека този флаг отбележи деня, в който открих нашия дом,
изпълнен с цветя и пеперуди,
и бълбукащо поточе.
Тук ще имате всичко, което поискате...
Аз искам да ям! - След малко!
Нападайте!
Момент. Само минутка.
Не, не, почакайте.
Това е нашият дом, където ще бъдем вечно заедно.
Не ми благодарете!
Успях.
Разреших проблема.
Храна!
Не е ли странно, че растат в редичка...
Сякаш не мога повече.
Болен ли съм?
Не, миличък, преял си.
Странно чувство.
Не мога да изям нито хапка повече.
Момент.
Май мога.
Ба-нан-че.
Бананче?
Опитвал съм веднъж, преди много време.
Беше лято. Слънцето топлеше раменете ми.
Цветята цъфтяха.
А аз бях кутре.
И изядох банана на една хапка.
Оттогава не минава и ден, без да мисля за него.
Какъв беше на вкус, татко?
Не може да се опише с думи.
Думите са безсилни.
Схванахме, татко. Просто откъсни банана.
Ела тук, сладурче.
Чувате ли?
Какво е това?
Какво става? Не виждам.
Приближава се!
В кръг?
Нещо е пробило стената.
Не приближавай.
Кой знае какви странни твари са.
Да ги смушкаме отдалеч.
Муш!
Муш, муш!
Чакай...
Не гледай, че са мърляви и озъбени.
В очите им сякаш има нещо човешко.
Банан.
Опитва се да общува.
Хоуп, това са хора!
Пещерни хора.
Мислех, че отдавна са изчезнали.
Ние... щастливи... срещне вас.
В сърцата...
Много радост.
Благодаря. - Много радост и на вас.
Те говорят прекрасно.
Прощавай за снизхождението, друже.
Аз съм Фил.
А аз съм Хоуп. И сме...
Хомосапиенс.
Какви сте?
Сапиенс. - Това е важното.
Ние пък сме Круд.
А това е... - Гай?
Как само познахте!
Г-н и г-жа Хомосапиенс?
Гай! - Какво става тук?
Гай... - Гай!
Хоуп, това е Гай!
Гай, Гай, Гай...
Какво става тук?
Израснах с Хоуп и Фил.
Бяха приятели на нашите, преди...
Гай...
Мислехме, че се изгубили всички ви.
И тогава осъзнахме, че в този толкова опасен свят
трябва да има и по-добър живот.
Тук ли живеете?
Това е домът им!
Майчице... - Виж, татко!
Гай, да се състезаваме.
Прощавай, тигрово момиче...
Не се катерим.
Има по-разумен начин. - Неофициално мото.
Влязоха ли всички?
Да...
Котакът остава отвън.
Чао, Чънки.
Животните влачат много...
Мръсотия.
Нагоре.
Какво става?
Добре дошли в нашия дом.
Колко красиво!
Доста е просторно.
Какво?
Виждам облаците! Обаче съм вътре.
Какво е това чудо?!
Викаме му прозорец.
Прозорец.
Добре.
Гай, Доун много ще ти се зарадва.
Доун? - Доун?
Да, израснахме заедно.
Доун!
Това е отражението ти. Нарича се огледало.
Извинявам се.
Доун!
Съжалявам. - Доун!
Къде ли е?
В скривалището съм! - В скривалището!
Доун, не бяха диви животни.
Безопасно е, излез.
Мамо, може би трябва да пробием дупки за дишане.
Не, може да влязат змии.
Няма да повярваш кого открихме.
Гай? - Доун?
Гай! Наистина ли си ти?
Ти си тук!
Толкова си пораснал! Ти също! Казах същото!
Събраха се.
Бяха неразделни като малки.
Неразделни!
Доун е момиче?
Ти имаш аксесоар ленивец?
И аз имам ленивец! Това е Каиш.
Моята Шарф.
Това е сем. Круд.
Здравей. - Привет.
Как е? - А това е...
Чакай, не...
Това е Ийп.
Ти си момиче? - Да.
Момиче?
Приятелка!
Никога не съм имала приятелка!
И аз! - Дружки!
Леко, тя е крехка.
Заради прешлените.
Страхотно! - И сега?
Какво следва? - Защо пискаме?
И то така пронизително?
Като наши гости, всичко е на ваше разположение.
Знам какво искам.
Без това.
Но те са толкова много.
Съжалявам, Груг.
В този дом имаме едно правило.
Не ядем бананите.
Но те са тук.
Можеш да се насладиш на всичко останало.
Бананите обаче не са за ядене.
Сериозно?
Не са ли за ядене?
Ама... - Няма да ви ядем бананите.
Става късно...
Просто всички ще налягаме тук.
Разбрано. Яко място, татко.
Виж, Фил, спят скупчени.
Колко забавно!
Всъщност за всеки има стая.
Отделни стаи!
Какво е "стая"? - "Отделна"?
Уединението развива личността.
Неофициално мото.
Ние пък вярваме, че стадото не се дели, каквото и...
Какво?
Кажи ми за моята стая.
Насам е, момчето ми.
Започна се с едно дърво и идея...
Какъв ден само!
Не очаквах да видя Хомосапиенс отново.
Хей, ти!
В пещерите няма такава гледка.
Да, невероятно е.
Това легло е толкова удобно.
Не душа ничии крака.
Много по-хубаво е.
Да.
Това ли е "уединението", за което ми разправяше?
Чувстваш се някак...
Откъснат.
Гай?
Я да погледам малко среднощен прозорец.
Онзи там ми е любим.
Какво ще направиш сега, мамуте?
Какъв идиот!
Уга?
Уга.
Уга! - В кръг!
А, скъпи.
И аз не можах да заспя.
Отделни стаи. Кой може да живее така? - Ами...
И има нещо странно в този Фил Хомосапиенс.
Груг, знаеш ли какво?
Да останем тук.
Моля? Искаш да оставаш тук?
Не, предпочитам да се бия за огризки.
Искам да остана! - Ама...
Тук е хубаво. - Но...
Тревожеше се, че дъщеря ти ще замине,
но ето че сме заедно.
Донякъде.
Не прибързвай, може и да ти хареса.
И Фил ли?
Само не му налитай на бой.
Добре.
Но ако ще се усамотявам...
Нека е с теб.
Можеш ли да си представиш?
След толкова години Гай се появи на прага ни.
А ние се тревожехме, че Доун е самотна.
Но Гай се върна!
Съдбата ги събра отново.
Сякаш така е било писано.
Но видя ли как онази дивачка го държеше за ръка?
Възможно ли е Гай да гледа сериозно на тази Мийп?
Или Пийп? Или Ийп?
Май беше Ийп.
Не съм убедена, че мястото й е тук.
Както и на останалите.
Горките, явно трудно възприемат стените.
Не знам дали модерният свят е за тях.
Вечно ще гледам прозорец!
Те дали са наясно?
Трябва да им помогнем да проумеят светлото си бъдеще...
Извън тези стени.
А бъдещето на Гай е между тях.
С Доун.
Хоуп Хомосапиенс, все мислиш за другите.
По-силно е от мен.
Това беше...
Най-хубавото наспиване, откакто...
Добро утро, Гай!
Привет.
Пресен сок от горчиви зърна?
Благодаря.
Здравей! - Г-жо Хомосапиенс.
За теб са, направих ги снощи.
Ще събудя Ийп.
От седем часа не съм й казвал "хей".
Колко сладко!
Нека я оставим да се наспи. Сигурно е изтощена.
Не, сигурен съм... - Виж!
Ето я Доун! Какво съвпадение.
Доун, какво правиш точно на този въжен мост
точно в този момент?
Върша си сутрешната работа.
Сутрешна работа!
Гениално.
Гениално!
Гениално! Гениално! Гениално!
Гениално.
Не можах да спя.
И аз.
Сутринта майка ти я нямаше.
Да не я е изял някой хищник?
Не, ето я там.
Това място променя всички!
Вече не спим вкупом, не се будим заедно.
А Тънк не откъсва очи от тая кутия.
Не сега, Дъглас, дават птици.
Татко, успокой се. Пренощувахме само веднъж.
А и малко промяна е... Гай?
Здрасти. - Гай?
Виж ти! Хем си ти, хем не приличаш на себе си.
И миришеш на цветенца.
И на лек дъждец.
По-скоро на планинско поточе.
С дъх на ванилия.
Вика му се душ. Трябва да пробваш.
Искаш да мириша на ванилия?
Само лек дъх.
Къде са дрехите ти?
Изгорихме ги, докато се къпеше.
Бяха толкова мръсни, че първо ги опрахме, после ги изгорихме.
Тънк, излизаме навън.
Не искам, гледам птиците.
Навремето не ги зяпахме, а се биехме с тях.
Остави ме на мира!
Здравей, приятелко! Закуска?
Може.
Ще запаля пак огъня. - Огън...
Гледай сега.
Така се пали огън! Вече не са нужни двама.
Само съм си губил времето да търкам камъни.
Спестява време и е толкова лесно.
Не си удряш пръстите.
Хомосапиенс са...
Ето къде си била. Търсих те навсякъде.
Колко сме нависоко!
Странно ли ти мириша?
Миришеш... различно.
На речни камъни и...
Леко на мъх.
Какво е това на китката ти? - Просто белег.
Белег? - Да, от бодлив рак. Нищо особено.
Леле! А това? - От резлив червей.
Ами това? - От скорпибобър.
Блатна змия, летяща змия, вулкан, краят на света...
Сестричката ми, сестричката ми... Тя хапе много.
А за това татко дори не знае.
Леле, фъстъчен пръст.
Всеки белег е приключение!
А нашите все ме пазят.
Затова и издигнаха стената.
Не те ли пускат да излизаш?
Не и след станалото със семейството на Гай.
Значи тази ферма...
всъщност е твоята пещера.
И ти си като мен!
Идвай.
Майчице, това ли е возилото ти?
Не, на баща ми е.
Чуй го само как мърка.
Виждаш ли онзи свинегатор? - Да.
Да го прескочим ли? - Да.
А виждаш ли пилетюлена? - Да.
Прескок? - Да!
А виждаш ли стената? - Да!
Да я прескочим ли? - Да!
Не! Не ми позволяват да излизам навън!
Ще се върнем, преди да са забелязали.
Добре ли си?
Сърцето ми бие лудо! Изпълнена съм с живот!
Хайде да прескачаме още.
Готови?
Давай.
Супер!
Дай нещо по-голямо!
Г-жо Хомосапиенс.
За какво служи това изобретение?
Защо не попиташ Фил?
Той все виси там.
Както и да е, вземи.
Реших да ти ги дам.
Стари семейни снимки.
Благодаря.
Къде води това?
А ако изпусна нещо? Искам да се върна вътре.
Не, поиграй с Дъглас. Чувства се зарязан.
Тъжен е, че вече не правим нищо заедно.
Да похвърляме ли пръчката?
Да? Добре. Дръж я!
Извинявай! Много съжалявам!
Връщам се при прозореца!
Ето го и него!
Груг, идвай тук, друже.
Да се повозим.
Груг. Гругчо.
Груги...
Груг.
Груг? Груг.
Идваш ли?
Впечатляващо, нали?
Смешното е,
че преди тук беше пълна пустош - тъжна, безнадеждна и прашна.
Не е смешно.
Но благодарение на ума си
измислих начин да накарам цялата вода от тази планинска река
да се стича тук.
Колко интересно.
Превърнах голата пустиня в тучен оазис.
И сега имаме предостатъчно вода.
Даже мислим да направим нов...
Бананче. - Не!
Защо ме шляпна?
Явно трябва да ти припомня нашето правило.
Не ядем бананите.
Но защо? Пълно е с тях!
Виж, там има цяла камара. За кого са?
Може да говорим за плодове цял ден или пък...
Искаш ли да видиш нещо готино? - Не знам.
Закуска ли си приготвяш?
Реших да поизчистя. Вчера доста сме изцапали.
Я стига! Не бях забелязала.
Може да я хвърлиш в компостера.
Хитро.
Браво.
Не искаме да ни вземете за някакви диваци.
Диваци.
Санди, пусни го.
Пусни го!
Деца, а?
Сигурно много ти липсва дивият живот.
Нали? Да ловувате... - Ами, не.
Да събирате храна... - Не.
Да виете по луната...
Изобщо.
Честно казано, там е гадно.
Цяло чудо е, ако няма умрели преди закуска.
Тук е много по-хубаво.
Радвам се.
Да.
Всъщност с Груг си говорехме, че бихме могли...
Щях да забравя. Направих я за теб.
Кошница?
По-скоро е пътническа кошница.
Пътническа?
Да, за из път.
Има плодове, ядки, сапун, още сапун и възглавничка.
Да, страхотно е за из път.
Благодаря.
Аз благодаря, че върнахте Гай у дома.
У дома ли? - Да.
Гай?
Гай си е у дома.
Е, ще се видим на вечеря.
Ийп!
Ийп?
Имам белег.
Имаш белег!
Имам белег! - Да!
Не казвай на жена ми,
но докато тя си мисли, че се бъхтя в жегата,
аз разпускам тук, в моята бърлога.
Ама че горещина!
Пробвай да съблечеш коженото елече.
Съблякох го.
Ясно.
Тук един баща може да избяга от хаоса на семейния живот.
Да отдъхне, да побъбри с братлетата,
ако има такива.
Още акулско мляко?
Значи идваш тук, за да се скриеш от семейството ти?
Не да се скрия. Така помагам на семейството.
И...
Как по-точно?
Да...
Тук откривам решения за най-големите семейни проблеми.
Ясно...
Е, отпусна ли ти се душичката?
Стана ли податлива на внушения?
Какво ти е, здравеняко?
Нищо ми няма.
Стига, Груг, виждам, че си унил.
Какво има?
Горещо ми е, нищо друго.
Чук-чук.
Чукам на вратата, здравеняко. Отвори я.
Не.
Открий се пред мен. - Не.
Сподели.
Не ща, горещо ми е.
Кажи си проблема.
Няма такъв.
Проблемът е в теб.
Кажи ми твоя.
Нямам... - Кажи.
Нямам... - Кажи. Кажи. Кажи.
Просто не ми харесва тук!
Разединихме се, няма с кого да се скупча.
Не ми даваш да ям банани.
Гай даде камъче на Ийп. Целуна ми ръка.
Искат да напуснат стадото.
А теб не те харесвам!
Колко интересно.
Може би просто трябва да те опозная.
Не, не това. Онова за Ийп и Гай.
Иска да ми отнеме дъщерята.
И аз като баща се тревожа за дъщеря си.
Самотна беше, преди Гай да се върне.
Да.
Излиза, че Гай е проблемът.
Я чакай, правилно ли те разбирам?
Да. Не.
Не знам, горещо е.
Да не предлагаш
Гай да остане тук, та хем Доун да не е самотна,
хем Ийп да бъде с вас, в стадото?
Това ли предлагам? - Страхотна идея, Груг!
Реши проблемите и на двама ни.
Не. Сериозно?
Договорихме ли се?
Да.
Уга! Прекарах си страхотно с Фил.
Виж колко изправен ходя и бъкам от идеи.
Фил умее да слуша.
И веднага разбира кога някоя идея е добра.
Те искат да си тръгнем без Гай.
Така ли? - Сякаш бихме го оставили!
Е... - Гай е от нашето стадо.
Донякъде.
Как ще го понесе Ийп? Ще бъде съсипана!
Поне първоначално.
Мислят ни за толкова тъпи,
че да разменим Гай за кошница с плодове.
И дори ми внушава, че идеята е моя!
Страхотна идея. - Хомосапиенс...
Сякаш ще се вържем!
Договорихме ли се? - Хомосапиенс.
Явно ни имат за малоумни.
Голям умник си, Груг. Изобщо не си тъп.
Хомосапиенс! - Хомосапиенс!
Хомосапиенс!
Да не прекаляваме все пак.
Нека се съсредоточим. Вземаме Гай и се махаме.
Добре, но първо...
Ще направя нещо, за което копнея от сума ти време.
Невероятно е, че пазят старите албуми.
Ето го сем. Хомосапиенс.
А тук сме майка ми, баща ми и аз.
Да, кльощавичък бях.
Хубаво е тук, нали, Каиш?
Това баща ми ли е? Скрий ме!
Г-н Хомосапиенс?
"Г-н Хомосапиенс"?
Оказа се Гай. Здрасти, Гай!
Привет.
Къде бяхте? - На разходка с Чънки.
Разходчица! - Разходка?
Яхнахме смело...
Отвъд стената. - Котака!
Завела си Доун на разходка...
Извън стената? - Да.
Техните не й позволяват.
Издигнали са стената за безопасност.
Гай, успокой се.
Да, Гай, свали напрежението.
Какво й става?
От пчелната отрова е.
Пчелна отрова? - Отрова!
Ама какво...
Леко ужилване. - "Леко"?
Ти не си ми началник!
Положението е...
Ийп, положението е много сериозно!
Сериозно било. - Нищо й няма.
Не, зле е.
Добре съм. - Доун!
Глупаво си постъпила. Тя можеше да пострада тежко.
Влагай малко мисъл!
Защо си такъв? Обичаш приключения.
Не! Обичам никой да не умира. Нещата се промениха.
Имаше нужда да излезе. Като мен е, това е нейната пещера!
Не е като теб. И това не е пещера!
Тя не е дивачка.
"Дивачка"?
Какво искаше да каже?
Ще му дам аз една дивачка!
Дано ви се е отворил апетит.
Шеф Хоуп се труди цял ден.
Много е вкусно, мамо Хомосапиенс.
Цветята са само за украса.
Майчице.
Груг, Уга, какво ще желаете?
Нищо.
Хапнахме, докато идвахме насам.
Опа, пардон.
Добре.
Вижте!
Гай и Доун идват.
Заедно.
Ще се справиш ли? Само крий подутата ръка.
Разбрано!
Добре дошла, Ийп. Ти седни тук, до...
Баба.
Не сме свършили. Нарече ме "дивачка".
То си е вярно, дивачка си.
Но ти го каза като нещо лошо!
Какво им е лошото на диваците, Гай?
Абсолютно нищо.
Да ти дам ли салфетка и прибори?
Няма нужда.
Защо се държиш така? - Понеже съм дивачка.
Явно не съм ти на нивото. - Не съм го казал.
Груг, да поговорим за твоята идея.
Какво? - Груг предложи и аз се съгласих,
че Гай трябва да живее сред развити хора,
а Ийп - да остане при своите.
И се договорихме. - Моля?
Той предложи.
Идеята беше твоя. - Твоя ли?
Гай остава с нас, а Ийп - с вас.
Груг го каза, не аз.
Искаш да ме разкараш? - Нима?
Не, нищо подобно! Той ми внуши, че съм си го мислил.
Подлъга ме!
Замъкна ме в тайната си бърлога и ме подлъга.
Каква бърлога?
Едно местенце, където се усамотявам.
Но защо?
За да избяга от теб!
Какво?
Много ясно.
Как смееш! - Ти как смееш!
Как смеете и двамата!
Сватосвате ме с Гай?
Какво ти е на ръката? - Ужили ме пчела.
Отвъд стената.
Била си там? - Отвъд стената?!
Вие сте виновни! - Така значи?
Може ли да кажа нещо? - Не!
Как можа да му се вържеш!
Какво са ти сторили? - Имам белези.
Бебчето ни!
Беше адска жега.
Наливаше ме с акулско мляко и бях гол!
Защо, Фил, защо?
Уединението развива личността. Нашето мото!
Явно всеки крие нещо, момче.
Стига! Хайде, Гай, тръгваме.
Първо искаш да се отървеш от мен, а сега - да тръгна с вас?
Щеше да ми отмъкнеш щерката!
Омайваше я с пеперуди и поточета.
Знаех си, че слухтиш!
Няма уединение при вас.
При нас, диваците? - Не съм го казал.
Имам предвид, че в много отношения тук е по-добре.
По-добре?
Не гладувате, не спите вкупом... - Какво му е лошото?
Стига, Ийп, вони ужасно!
Вони на любов.
Поне мириша на себе си.
А за теб вече не знам!
На цветенца и дъждец.
Не мога да те позная!
С твоята ванилия и тъпия гердан!
Това място е просто...
Дом! Това място е дом.
Дом?
Нашите искаха да го открия.
Тук е моето Утре.
Очевидно аз нямам място в него.
Тръгвам си.
Идваш ли с мен?
Аз...
Не мога.
Значи имаме различно Утре.
Ийп.
Е, кой е готов за десерт?
Вече казах,
че не сме гладни!
Изяли сте банан?
Не, изядохме всички банани.
Невъзможно.
Не и за диваците.
Какво сте направили?!
Някакви си банани, чудо голямо.
"Някакви" ли? Някакви банани!
Единственото ми правило!
Не сме приключили.
Още неща смятах да ти кажа!
Мамо Хомосапиенс, ще ям десерт пред прозореца.
Толкова време изкарах с фамилията й!
Търпях и мръсотията, и вонята.
Ийп? Ти ли си?
Не го знам...
Удари ли го? - Не.
Но ми се щеше.
Бананите бяха ключът към оцеляването ни.
Бананите бяха това, което ни пазеше!
От какво ви пазеха?
Идва...
За бананите!
Какво идва, Фил?
Появява се всяка нощ от над сто луни.
Открих, че само бананите го озаптяват.
Какво има зад стената?
Нощ подир нощ, нищо друго не го засищаше!
То си иска бананите!
Какво има зад стената, Фил?
Какво е, Фил?
За какво са бананите? - Кажи!
Изобщо не знам!
Някакво маймунче тупалка. - Махам се.
А ти си го тъпчел с банани?
Чакай да се изясним.
Значи не си знаел, че слугуваш...
...на маймунче?
И си го хранел с банани... години наред!
Става лошо.
Махайте се!
Фил!
Хайде, хайде, хайде!
Дъглас, ония цветя нещо не ми понесоха.
Какво изпуснах?
Мамо Хомосапиенс, там нямаше ли стена?
Фил?
Татко? Гай?
Груг?
Няма я.
Стената е няма. И Фил го няма.
Божичко. Нещо е отвлякло всички.
Какво ще правим?
Няма и следа от тях. Но открих това.
Това моята кошница ли е? - Позна.
Санди ще ги проследи с това.
Търси, Санди.
Вие вървете, а ние с Доун ще поправим стената.
Я направо влез в скривалището, Доун.
Всъщност може да се поберем и двете.
Надуши ги.
Надали са стигнали далеч.
Мамо...
И аз отивам.
Доун, чуй се само! Ние не сме като тях.
Татко има нужда от нас. - Почакай, Доун!
Вземи пътническата кошница! Има и възглавничка.
Къде ни носите?
Стига говори!
Ако ще ни ядете, започнете от дебелака, той излапа бананите.
Не обвинявай мен.
Ти си виновен. - Аз ли?
Кажи му, Гай.
Бил съм се променил.
Нищо подобно! Все съм си аз.
Разбирате ли?
В мен няма поза, няма преструвка.
Изгубих ви за миг.
Никой не ми е притрябвал.
Добре де! То пък един разговор.
Оставам насаме с мислите си.
Бележка.
По-скоро болежка.
Бях поизоставил дневника.
Спомняш ли си за Утре?
Онова, дето цял живот го търсех?
Оказа се, че момичето, което обичам, не го иска.
Не иска и мен.
Жените са ми непонятни!
Мило дневниче, здравей, аз съм.
Помниш ли какво говорех за съдбата? Тя е тъпа и лъжовна.
Има се за нещо повече от теб.
И иска да остане със...
Хомосапиенс! Жестоки са. Видя ли къщата им?
Какво толкова й е хубавото?
Баня с душ, камина, купища храна и... - "Уединение".
Едно е ясно.
Всичко... - ...свърши!
Хубаво! - Добре!
Пука ли ми? - Не!
Добре ли си?
Толкова е светло тук.
Искам да погледам прозореца само за малко!
Пътническата ми кошница!
Пътнически прозорец.
Уга, ще кажеш ли на сина си да не ми пипа нещата?
Съжалявам за онова, което стана на вечеря с родителите ми, с теб и Гай.
Моля ти се, няма нищо. Вече е минало!
Двамата с Гай сме твърде различни.
И ние сме различни, но се разбираме чудесно, нали?
Да, да.
Обаче е сложно.
Той е момче.
И е... тъпак.
Друго е.
Какво има, любовни проблеми ли?
По мое време нямахме такива.
Понеже нямаше ни момчета, ни мъже, ни дрехи.
Бяхме женско бойно племе.
Гръмовержките!
Какво е "гръмовержка"?
Бабешки измислици-премислици.
Самата истина е!
Доун, спри да говориш с лудата бабка.
Нали няма да минаваме оттук?
Следите водят натам.
Трябва да има и друг път.
Някой по-стабилен, където не гъмжи от сухоземни акули.
Виж какво,
ти отговаряш за кошниците, а аз - за следенето.
Ще пресечем!
А, не, няма да пресичаме оттук!
Аз командвам. Пресичаме!
Да гласуваме? - Заобикаляме!
Пресичаме!
Заобикаляме!
Пресичаме! - Не!
Санди, идвай!
Благодаря, Хоуп. Тук е значително по-безопасно.
Нищо не виждам!
Какво става?
Къде ни носят?
Дръж се. Измъкнем ли се от пъна,
с як тупаник ще ни осигуря свободата.
Хайде, маймуняци, схватката започва!
Явно не раздават само юмруци,
а и ритници,
и удари с глава, и под кръста,
и са зъбати, и нацепени!
Стискат с ръчища, мачкат с опашки!
Безумни удушвачи и месомелачи!
Дъхоумъртвячи и мозъкосплесквачи!
И някакъв звяр...
Със странни очи.
Май общуват на някакъв примитивен език.
Но не го владееш, а, умнико?
Не, но след няколко месеца в плен...
Оставете на мен. Говоря гладко тупалски.
Сериозно? - Абсурд.
Никак не ми се ще. Не е красив език.
Простете, искам да попитам...
Ясно. - Какво казва?
Ядосани са, защото Фил е нарушил договора им.
Това е нелепо! Не сме подписвали нищо.
И си искат бананите.
Да, бананите са вкусни. Нас какво ни засяга?
И още един въпрос.
Преди много луни светът бил рай.
Дълга история ще е.
"Навред цареше щастие.
Водата беше изобилна.
Бананите растяха на снопове.
Имахме изкуство, политика,
икономика,
но най-вече банани.
Толкова много банани.
Но по пълнолуние
чудовището ги заграбваше.
Хубави времена бяха."
Превърти назад. - "Чудовище" ли каза?
Никакво превъртане! Както казвах...
"Хубави времена.
Но после, по необяснима причина, водата пресъхна.
След това и бананите загинаха.
Но чудовището не си отиде.
То се върна за още банани.
Но банани нямаше."
Казано накратко, бананите са им жизненоважни.
Чудовища, банани...
Ще ви кажа какъв е проблемът. Водата им е пресъхнала.
Преведи им дума по дума.
Аз, Фил Хомосапиенс, превърнах пустиня в оазис,
като отклоних една планинска река,
подобна на... тази.
Чакай, не превеждай!
Късно е.
Той е виновен!
Съсипал ви е реката, бананите и обществото!
Няма да позволя да ме замеряте с кори!
Сега, нагли маймуни,
ще усетите силата на интелекта ми.
Гледайте Хомосапиенс, майстора на оръдия, и треперете!
Муш, муш.
Муш, муш, муш.
Браво на теб, Фил.
Браво на теб, Хоуп. Изгубихме следата.
О, не! Пътническият ми прозорец!
Моля те...
Все още работи!
Изгубихме се.
Затова не се слушат пещерни хора. Само дума и...
Забравили сме старите порядки,
които властваха, когато светът бе млад като мен,
а аз бях матриарх на женско бойно племе.
Гръмовержките.
Точно така, момиче. Гръмовержките!
Изправяхме се срещу опасността и я сритвахме!
Не ни трябват Гръмовержки, мамо, а начин да открием мъжете.
Така ли?
Гръмовержките винаги намират начин!
Ще литнеш ли като за последно?
Майчице.
Лети, Перуко, лети!
Лети!
Намери ги, Перуко.
Писна ми!
Всичките сте откачени!
Косата няма да се върне, тя избяга.
Вземай пример, Доун.
Трябва да се махнем от тези диваци!
Мамо!
Нахлухте неканени в живота ни,
без дори да си обършете гнусните крака!
Зяпащият Тънк с неговия тъп прозорец...
Това не е детско.
И пълното с бълхи малко зверче!
Тъпанарче.
Ще я убия.
Я се укроти!
И ти!
Да водиш дъщеря ми навън и да й пълниш главата с щуротии!
Не говори така на дружката ми.
Поне Гай осъзна, че мястото му не е при дивачката,
а при нас - Хомосапиенс!
Тръгвай, Доун!
Мамо, къде хукна?
Трябва да се махнем...
Диваци!
О, не.
Какво е това?
Ийп!
Отблъсни го, Ийп!
Мамо! - Ето я!
Идваме, ледена жено!
Кръг за отбрана!
Хайде, ножле, време е да ръчкаш.
Чакайте.
Свалете оръжията.
Доун, какво правиш?
Послушайте я.
Ела тук, мъниче. Излез.
Няма страшно. Точно така.
Не е чудовище.
Майка е.
Страхувала се е за детето си и се е отбранявала,
може би малко грубо.
А може би не е разбирала,
че непознатите не са заплаха, а всъщност са...
Приятели.
И че може би
паяковълците и хората могат да живеят в хармония
в дървесната си къща!
В ледената си пещера.
И това го разбра само като ги гледаше?
Може би прозорецът, през който аз гледам света, е дефектен.
Ще ги погаля.
Вижте, гушкат ме със зъби!
Гай... - Ийп?
Гай... - Ийп, върнала си се!
Не.
Ти вече избра.
Не, друго исках! - Радвай се на твоето Утре.
Ийп, върни се!
Не!
Груг, ако обичаш! Опитвам се да мисля.
Аз пък се опитвам да се измъкна, преди чудовището да дойде!
Никакво чудовище няма, тъпчо.
Просто искаха... да ни сплашат.
Това е!
Време е да всеем страх в сърцата на маймуните.
Гледайте Хомосапиенс, създателя на огън, и треперете!
Пламък, пламък!
Чудесно, вече имат и копия, и огън.
Гай, той даде огън на маймуните!
Готови? Дай лапа!
И другата!
И другата, и другата, и другата!
Бабче, дали е безопасно?
Не бой се, няма да боли... много.
Къде е Ийп? - Отиде за още дърва.
Ще я потърся. - Уга, помогни ми.
Ийп?
Здрасти!
Аз просто...
Цепя дърва.
Мисля, че толкова стигат.
Ще спреш ли да си го изкарваш на гората?
Искаш ли да поговорим?
Не мога да повярвам, че предпочете дърво, вместо мен.
Не мисля, че е толкова просто.
Гай е познавал Хомосапиенс от малък.
Те са му почти като семейство.
При всяко нараняване досега
съм имала белег, който мога да видя.
От това боли толкова много,
а дори не се вижда.
Аз го виждам.
Няма значение.
Прекалено сме различни.
Не ми пука.
Ийп, ако от нещо те боли толкова много,
значи все пак ти пука.
И може би си струва да се бориш.
Та, какво ще направиш?
Мамо, защо не дойдеш при нас? Тук е топличко.
Не си падам по спането накуп.
Имам шал, който да ми държи... топло. Няма нищо.
Ще използвам кошницата, за да се...
Стига де!
Уютно е, нали?
Казах ти аз.
Хей, Уга?
Ийп?
Здравейте.
Само искам да кажа, че...
Държах се ужасно.
Но въпреки всичко, което направих и казах,
вие ме спасихте.
Защо?
Както винаги казваме, стадото не се дели.
Неофициално мото.
Всичко е наред.
Не, не е наред. Бях ужасна. - Няма нищо.
Исках да ти отмъкна Гай. - Нищо.
А на теб дадох пасивно-агресивна кошница.
Да, странно беше. - Кой прави така?
И, естествено, дъщеря ти не е зверче.
Прекрасна е.
Едно прекрасно човешко бебче.
И... - Стига!
Къде е Гай?
Станах му домашен любимец.
Грубичко.
Какво казва, Гай?
Старейшината е постановил,
тъй като няма банани за чудовището,
вие да бъдете...
Вече не се нуждая от превод.
Казват, че дивакът дебелак ще им отглежда банани,
които ще полива с горчивите си сълзи.
И, естествено, искат аз да го надзиравам.
Друго казаха. - Ти не говориш тупалски.
Нима?
Маймуни, усвоих вашия изразителен език.
Дъга. Косми в носа. Пудинг!
Глупости.
Нека сега аз поговоря. Фил Хомосапиенс е тъпак!
Камък. Камък. Камък!
А как ще отговориш на моето възражение?
фмопб&умфгядфиуао$дос*%нззз
Нека го оправя.
Може ли да го взема? Благодаря.
Не ме прекъсвай! - Ти недей!
Стига! Опитвам се да ни измъкна.
Те ме уважават. Дадоха ми работа!
Ще провалите всичко!
Като останалото.
Както провалихте прекрасния ми романс.
Гай, синко, моля те да разбереш.
Вината е на Груг.
Фрасни го! - Не съм на твоя страна!
На моя е! - Не съм!
Тези широки плещи са ми познати.
Ийп, ти дойде.
Какво правиш?
Къде отиваш, Фил?
Тук няма бърлога.
Можеш да се скриеш от семейството си,
но не можеш да се скриеш от мен.
Твоето скъпоценно стадо
е доволно, че те няма,
защото ги задушаваш.
А ти си заградил семейството си със стена.
Но си издигнал стена
и около сърцето си.
Знаеш ли какъв си ти?
Сега ще ти кажа.
Ти си... - Лош...
Баща!
Думите като оръжие?
Ти си дивачка.
Вика му се душ. Пробвай.
Казах й да се изкъпе. Кой прави така?
Ти.
Ийп...
Поздравления, Фил.
Уцели слабото ми място.
И ти.
Хей, Фил!
Ехо, Груг!
Груг, халюцинирам ли?
Не. Гай е гигантски банан.
Маймуните всъщност казаха,
че ще бъдем принесени в жертва на чудовището довечера.
Тя още чака.
Не съм убедена, че косата й ще се върне.
Колко време спах?
Какво гледате?
Мамо!
Косата ти! Толкова е обемна и жизнена.
Благодаря.
Бабо, и твоята коса!
Какво? Това е временно.
Не, лети насам!
Перука се завърна!
Разкарайте се.
Дай по същество.
Маймуни тупалки. Мразя маймуни тупалки!
Перука казва, че хора са държани в плен ето там.
Чудесно. Какъв е планът?
Как биха постъпили Гръмовержките?
Слушайте, сестри мои!
Ако ще ги спасяваме, ще ни трябва нещо.
Прозорец? - Не.
Напев? - Не!
Единение.
Какво? Не!
Нови племенни имена.
Санди, ти ще си "Следотърсачката".
Ийп - "Огнено сърце".
Уга - "Кървав рог".
Тънк, ти ще си...
"Тънк".
Умницата, чието име не помня.
Доун. - Не!
Ти си "Сестра Залез".
А ти си "Блатна тиня".
"Блатна тиня"? - Измислих го, преди косата ти да бухне.
Аз съм Блатна тиня!
Сестро Залез? - Да, Огнено сърце?
Виждаш ли паяковълците? - Да.
Да ги яхнем ли? - Да!
Гръмовержки. - Гръмовержки!
Гръмовержки! - Гръмовержки!
Гръмовержки!
Влезе ми в устата.
Е, това май е краят.
Фил, съжалявам, че изядох бананите ти.
Предполагам, че и аз съм допускал грешки.
Примерно, че въоръжи маймуните?
Да...
Че им сви водата?
И че ги научи да връзват възли? - Техните бяха ужасни!
Само ми се иска да можех да видя Ийп за последно.
Цял живот следвах заръката на родителите ми.
И открих мястото.
Но сега...
Мисля единствено за Ийп.
Моята дружка.
Моята първа и единствена любов.
Родителите ти много те обичаха.
Единственото, което искаха, е...
Да откриеш щастието.
Ако не друго, поне знам,
че с Ийп се правите щастливи взаимно.
Гай,
ти си този, с когото искам дъщеря ми да прекара своето Утре.
И аз ти позволявам да се задомиш с дъщерята на Груг.
Не става така. - Но го оценявам.
Вие двамата бунаци сте ми като бащи. - Благодаря, синко.
Явно все пак си приличаме.
Двама изключително глупави бащи, луди по бананите,
които ще загинат безкрайно нелепо.
Груг, какво става?
Не знам, не виждам.
Не мога да гледам. Какво е?
Това е...
Нещо симпатично.
Това било само челото му? Стига де!
Ама какво...
Гръмовержки!
Ийп!
Какво е това?!
СПРЕТЕ ГИ!
МАТРИАРХ
ОГНЕНО СЪРЦЕ
Внимавай!
СЕСТРА ЗАЛЕЗ
КЪРВАВ РОГ
СЛЕДОТЪРСАЧКА
ТЪНК
БЛАТНА ТИНЯ
Не, не!
Татко!
Не!
Яж перука!
ПЕРУКА
Ийп, искам да ти кажа нещо!
И аз!
Браво, моето момиче!
Гладен ли си?
Ела и ме изяж!
Бързо към изхода!
Ще ви измъкнем оттук, момчета!
На косъм бяхме, а?
Хора?
Фил, добре ли си?
Лошо, Груг!
Май си изкълчих глезена!
Ти бягай, спасявай се.
Стадото не се дели, братле.
Братле?
Братле.
Братлета. - Какво...
Брат лете... - И зиме!
Бананови братлета!
Братлета завинаги!
Какво ги прихвана?
Съсредоточете се!
Чънки, давай!
Ийп!
Груг! - Татко?
Къде са?
Май виждам нещо.
БАНАНОВИ БРАТЛЕТА
Тук ли сме?
Къде е Гай? - И Ийп?
Бубум!
Ийп, чакай, трябва да ти кажа нещо. - Сега ли?
Цял живот търсих място, наречено Утре,
но всъщност...
Слушам те.
Но Утре не е място.
Човек е. Това си ти, Ийп.
Ти си моето Утре.
Наистина ли?
На ти!
Май го ядосах още повече.
Бягайте!
Скрийте се отдолу!
Трябва да го стоварим отгоре му. - Но как?
Не мога да повярвам, че стана...
Свободни сме! Слава на спасителите!
Камък. Камък. Камък.
Не!
Ийп! - Не!
Ще те хвана!
Знаеш ли какво? Палецът ми не е истински.
Не ми беше казала.
Ти знаеше ли за палеца? - Не.
Бележка...
Последна.
След две от най-дългите и страховити луни
Круд и Хомосапиенс се прибраха заедно.
Дъглас?
Дъглас!
И сем. Хомосапиенс покани всички да останат завинаги.
Но попроменихме някои неща.
Дава повече простор. - Нали?
А маймунките ни станаха съседи.
Големи купонджии са!
Не се спират.
Фил все пак научи тупалски.
Добре, ще ти дам рецептата.
А Груг...
Какво рече?
Все още се бори с него.
Кажи го пак.
Скъпи, минавай на най-хубавото!
А, да, добре.
Промени се и друго.
Много ще ми липсвате.
Тук сме, ако ви потрябваме.
Ела тук, синко.
Довиждане, татко.
Бебчето ни заминава.
Бебчето ни заминава!
Бубум?
Хора!
Санди каза първата си думичка! Каза "бубум"!
Хей. - Какво?
Хей, ти.
Бабо, какво ти е на косата?
Това ли?
Перука е в почивка днес и пробвам нещо ново.
Тънк, без прозорец на масата.
Кой е гладен?
Нарекохме този деликатес "бананов хляб".
Татко се боеше стадото да не се смали.
Но накрая то стана по-голямо.
Много по-голямо.
Прав беше татко.
Заедно сме по-силни.
Превод Боряна Богданова