I tidigare avsnitt...
Jag har aldrig träffat en människa som du, Alice.
Jag har aldrig träffat en ande som du.
-Nej! -Cyrus! Han lever.
En gång räddade jag ditt hjärta,
nu måste du hjälpa mig att hitta mitt.
Vi kan inte uppnå det vi vill
förrän flickan yttrat sina önskningar.
-Jag älskar dig, Anastasia. -Och jag dig, Will Scarlet.
Underlandets invånare. Låt mig presentera, er Drottning.
Anastasia.
I dag tar vi oss ut härifrån.
Håll modet uppe, Alice. Jag kommer.
Om jag följer solen västerut så hittar jag dig.
Jag heter Elizabeth.
Men kallas för Lizard.
Will och jag, vi bara stal ihop.
Det låter som att ni var nära vänner.
-Cyrus! -Alice!
Ser du stormen som närmar sig?
Det är Jafar. Han är ute efter oss.
Varför jagar han dig? Sin partner.
Inte längre hans partner.
Varför allierade du dig med en galning?
Jag ville ha dig.
-Jag vill ha dig tillbaka! -Se upp!
Vad hände? Är han...
Jag kan rädda henne.
Jag önskar att Alices lidande tar slut.
Mina bojor. De är borta.
Alice, jag är fri.
Will, du är ett geni.
Var är han?
Han är borta.
Var är flaskan?
Satan också!
Lizard.
-Will? -Jag trodde att du var död!
Blev inte du förstenad?
Vad gjorde du däri?
En lång historia, som har med magi att göra.
Även om jag själv förstod,
så skulle jag inte hinna förklara.
Ska du gå?
Sist jag kollade, så var Alice och Cyrus i fara.
-Jag måste hjälpa dem. -Du kom just.
Jag vet. Vi pratar snart.
-Jag måste... -Vänta!
Vad hände där?
Satan också.
De här är nog dina.
Vad är det för något?
Önskningar.
Mästarinna, din önskan är min lag.
Säg mig dina önskningar tre.
Tusan också!
Jag tror att jag är en ande.
Och jag är din mästare.
Alice.
Cyrus.
Jag kan knappt skilja på dröm och verklighet.
Du sover djupt. Men jag lovar, du är väldigt vaken.
Visst?
Väldigt verklig.
Vi är tillsammans.
Vi klarade det.
Du klarade det, Alice.
Ni är till och med mer outhärdliga tillsammans.
-Vad gör du här? -Alice, vänta.
Hota mig inte, älskling.
Det räcker!
Vi kan samarbeta eller så går vi under tillsammans.
Varför skulle vi samarbeta med henne?
Hon minns inte.
Eller så bryr hon sig inte.
Vad pratar ni om?
Varför pratar ni överhuvudtaget?
Knekten. Vi måste rädda honom.
Knekt... Varför då?
Samma gamla Alice, tänker bara på sig själv.
Ett ord till och hon får ge dig vad du förtjänar.
Önskningen du gav till Knekten,
han önskade ett slut på ditt lidande.
På så sätt räddade han inte bara ditt liv,
utan beviljade även min frihet.
Oturligt nog, som du vet,
så kommer magi aldrig gratis.
Och en flaska måste innehålla en ande.
Åh, nej.
Så, Will, han är...
Ja, tyvärr.
Så vi kan inte lämna Underlandet.
Inte än.
Vi måste rädda honom.
Vi måste ingenting.
-Tänker du på allvar att... -Alice,
något som jag har lärt mig från att vara ande,
är vad folk önskar sig, från djupet av sitt hjärta.
Och Drottningen vill samma sak som du,
att vara med den hon älskar.
Att vara med Will.
Om ni vill hitta honom innan Jafar gör det
så behöver ni all hjälp ni kan få.
Och att ha lite magi på vår sida kanske kan bli användbart.
Så bra då.
Vi hittar flaskan och vi räddar Knekten.
Sedan sticker vi långt från Underlandet.
Den Röda Drottningens härskande är över!
Nu är det jag som styr Underlandet.
Njuter du av utsikten, far?
Nu kan du se mig sitta på tronen som du inte tyckte att jag förtjänade.
Det blir en tron först när någon som är värdig sitter på den.
Det du sitter på, Jafar,
är inget annat än en stor stol.
Och du själv då, far?
Tycker du att du var värdig?
Mer än du.
Du försökte att mörda din egen son.
Om jag ändå hade lyckats,
då vore världen en mycket bättre plats.
För bort honom!
Jafar!
Eller ska jag säga, "Ers Majestät".
Du är tillbaka.
Du gör bäst i att komma med goda nyheter.
Mina mannar har letat hela natten, men utan resultat.
De ger sig ut igen när de har vilat lite.
Vilat?
Den tredje önskningen är yttrad!
Anden är tillbaka i sin flaska.
Samla fler män, en hel armé om du måste.
Jag behöver flaskan nu, innan någon annan hittar den.
Jag har försökt.
Men ryktet går, att jobba för dig verkar...
förkorta ens förväntade livslängd.
Samma sak om man sviker mig.
Och du har svikit mig något så otroligt.
Vänta.
Det kanske finns ett sätt att ge dig det du vill ha.
Berätta.
Det finns en uråldrig varelse,
inlåst i hundra år.
De flesta vågar inte ens nämna dess namn,
av rädsla att den ska komma tillbaka.
Fortsätt.
Den är mäktigare än vilken armé som helst.
Och när man har sagt till den vad man vill ha,
så kan ingenting, ingen, stoppa den.
Men jag ber dig att inte göra det.
Ge mig ett namn.
Den kallas Jabberwock.
Om flaskan rullade ner för den här backen
borde den ha hamnat här.
I floden.
Måste vi gå mitt i leran?
Något på tok, Drottningen?
Eller är det bara ditt samvete som du gärna smutsar ner?
Cyrus, du borde lära din flickvän lite hyfs.
Innan någon annan gör det.
Kanske har flaskan flutit nedströms.
Om vi följer floden, hittar vi Will.
Alice, är du okej?
-Ja, jag är okej. -Säkert?
-Såklart. -Okej.
Det är nästan ofattbart att du lyckades ta dig tillbaka hit.
Hur lyckades du?
Kaninen och Knekten fick ut mig.
Ut dig? Varifrån?
Från England.
De sa att du levde och de förde mig till dig.
Men du då?
Hur länge satt du i Jafars fängelse?
Det måste ha varit fruktansvärt.
-Vi har en del att prata om. -Vi behöver bara lite tid.
Vi kommer inte alltid att vara så nära Drottningen.
Vi hittar tid för varandra.
Jag vet, det är bara det att...
hon är så lömsk.
Cyrus?
Vad?
Var är hon?
Hon var här alldeles nyss.
Jag gick på det igen.
-Vi vet inte. -Jo, det gör vi.
Ränderna går aldrig ur.
Okej. Vad är hennes plan? Att hitta Knekten på egen hand?
Utan tvivel.
Frågan är "varför"?
Varför riskera ditt liv för Alice och Cyrus?
Du lovade att hjälpa dem återförenas,
och nu är de tillsammans.
Så vitt du vet, kan de redan ha lämnat Underlandet.
Du har en poäng där.
Jag menar bara att du har gått igenom mycket.
Uppfyllt alla dina plikter.
Tycker du inte att du förtjänar lite Knekt-tid?
Jo, det skulle inte sitta fel att hämta andan.
Vad sägs om det här? Jag får min första önskan
och sedan är du fri att gå, göra vad du vill.
Det låter bra.
Okej, få se.
-Jag önskar... -Vänta, var försiktig.
Det finns regler i andebranschen. Viktiga regler.
Som vadå?
Som regler jag försöker att minnas.
Juste.
Jag får inte...
Jag kan inte...
Någonting om...
Så var det.
Jag kan inte få någon att älska dig.
Åh. Okej...
Vad sägs om det här istället?
Säg något som du vill ha, så önskar jag det åt dig.
Seriöst?
Visst. För gammal vänskaps skull.
Det snällaste någon någonsin har gjort för mig.
Jag vill inte ta i för mycket.
Det kan få konsekvenser.
Men någonting litet, någonting ofarligt,
något i stil med...
en öl.
En iskall öl.
Ännu bättre, öl till alla i hela byn!
En diamantbrosch!
En ring!
Ser ut att vara rubiner.
-De här kommer att föda oss i månader. -Ja.
Frågan är...
vad vi ska göra...
med henne?
Var är jag?
Vad är ni för några?
"För några?"
Hörde ni det där?
"För några."
Vet ni inte vem jag är?
-Varför tror du att vi fångade dig? -Vi vet vem du är.
Eller snarare,
vem du brukade vara.
Innan Jafar slängde ut dig från ditt lyxiga silverpalats.
Han slängde inte ut mig. Jag övergav det!
Precis som du övergav oss!
Du tog våra skördar.
Lät skräckinjagande varelser ta över våra fält.
Det är ditt fel att vi är hungriga.
Det är ditt fel att vi lider.
Och nu du, älskling...
ska du bli den som lider.
Tweedle,
du var så användbar för mig.
Synd att du inte lyckades...
överhuvudtaget.
Tack, herrn.
Det här är mycket bekvämare.
Berätta var jag kan hitta Jabberwock.
Jabberwo...
-Varför? Vad? -Jag ställer frågorna, Tweedle.
Visa var jag hittar den.
Jag skulle gärna hjälpa till,
men när jag inte har någon kropp
så är det omöjligt, inte sant?
Allt är möjligt, Tweedle.
Vill du kunna gå igen?
Såklart.
Så hjälp mig.
Och jag hjälper dig.
Det krävdes 500 mannar och Underlandets mest kraftfulla magi
för att fängsla Jabberwock.
Jag ber dig, herrn, som er ödmjuka tjänare,
gör det inte!
Ändå är det exakt den rädslan,
att du gör vad som helst för att inte möta den,
som gör mig så intresserad av den här varelsen.
Du förstår...
det finns någonting som jag vill ha i Underlandet,
en ande.
Och ärligt talat, jag har tröttnat på att jaga honom.
Men kanske, med den här varelsen vid min sida,
och hotet om dess frigivning,
så behöver jag inte jaga längre.
Hela Underlandet kommer att vilja föra honom till mig.
Och då kommer inte Alice och hennes andevän att kämpa mot bara mig.
Utan mot alla.
Knekt!
Du är skandalös, Isabella, jag säger då det.
Det där var en sju helvetes brygd.
Exakt vad vi önskade oss, visst?
Jag minns inte senaste gången folk var glada att se mig.
"Stjäl inte pajerna!"
"Av med ditt huvud!"
De här människorna älskar mig.
Det hade inte varit möjligt utan dig.
Vad ska vi önska oss härnäst?
Du sa att vi måste vara försiktiga.
Vi är försiktiga! Anar du några konsekvenser?
Jag anar inga konsekvenser.
Jag blir säkert bakfull i morgon,
men det har nog inte med önskningen att göra.
Nu måste vi komma på något som du vill ha.
Jag jobbar på det.
Jättebra.
Jag fattar inte vad Cyrus klagade på.
Det är grymt att vara ande.
Vi borde inte leta efter Drottningen, vi borde leta efter Knekten.
Det är han som är i fara!
När vi hittar honom kan vi lämna Underlandet
och börja vårt liv tillsammans.
Tänk om något har hänt henne?
Hon har gett sig iväg för att hitta flaskan på egen hand.
Där borta.
Avbrutna grenar.
Och titta,
en bit av hennes klänning.
Tecken på strid.
Men inget spår i sikte.
Det betyder inte att det inte finns något.
Samla lite mossa från norra sidan av ett träd.
Vad gör du?
Bara lite magi.
En sten lika vit som månsken.
En fjäder.
En ugglas vore bättre, men den här duger.
Mossa från norra sidan av ett träd.
Locus mirabilis.
Vad gör den?
Letar efter sin ägare.
Den borde leda oss till henne.
Jag trodde inte att du var magisk längre.
Det stämmer. Det är bara en spårningsformel.
Alla kan lära sig den.
Vem lärde dig?
Min mamma. Hon lärde oss alla.
Jag önskar att jag hade träffat din familj.
Det gör jag med.
Men de har tyvärr varit mig förlorade under en lång tid.
Men inget mer om vad vi har förlorat.
Låt oss se vad vi kan hitta.
Jag har hört att Jabberwock hålls fången här.
Vänd om.
Den här gudsförgätna platsen bringar bara olycka.
Det är jag som styr Underlandet nu.
Stig åt sidan om du vill leva.
Du måste vända om.
Är du villig att dö för att skydda den här besten?
Jag skyddar den inte.
Jag skyddar dig.
Tack för omtanken.
Men som du ser, jag kan ta hand om mig själv.
Du är en dåre.
Det enda som väntar där inne...
är döden.
Jag har redan träffat döden.
Hälsa från mig.
Jag är inte det monster som ni tror.
En gång i tiden var jag en av er!
Jag vet hur det är att vara fattig och desperat,
arg på livets lott. Jag vet.
Så varför lyssnade du inte på våra rop på hjälp?
Varje vinter,
tiggde vi om beskydd
från varelserna som invaderade vår by
i jakt på mat.
I kväll...
har vi äntligen något anständigt att mata dem med.
Ja!
Vi kan inte lämna henne.
Vi vet inte vad de tänker göra.
Även om det inte ser lovande ut.
-Alice. -Om det var vi som stod fastbundna,
hade hon hjälpt oss?
Du har rätt. Det skulle hon inte.
Men vi är inte hon.
Tänk på vad ni gör.
Ge mig till de där varelserna i kväll
och i morgon är inte era liv ens en gnutta bättre än i dag.
Men om ni håller mig gisslan kan lösensumman
fylla era magar i flera år framöver.
Jag är värd mer levande än död.
Okej, vem?
Vem skulle betala för ditt liv?
Jag är drottning! Nog skulle någon.
Ge oss ett namn.
Ingen.
Vi betalar.
Det stämmer, Den Röda Drottningen har gjort hemska saker.
Hon spelade på er rädsla.
Nu är det ombytta roller och ni vill göra samma sak.
Ja!
Ni är goda, ärliga människor.
Men om ni dödar henne i kväll,
kallblodigt,
då är ni inte bättre än henne.
Hon förtjänar det.
Hur mycket ger ni för henne?
Har du några...
Nej.
Det var mer en metafor.
Dra härifrån, främlingar, och låt oss göra vår grej.
Vi går inte utan Drottningen.
Då får ni lida samma öde.
Bra försök, älsklingar.
Jag borde ta den här chansen att tacka er.
För vad?
Ni är nog de enda i Underlandet
som bryr sig om ifall jag lever.
Vi måste få bort facklorna.
Varelserna dras till dem,
de dras till ljuset.
Jag försöker att nå.
Bättre kan du!
Det är inte möjligt.
Vi har inte ens varit tillsammans en dag.
Och så slutar det så här.
Vad är de för något?
Det där är Momeråttorna.
Lågorna har nästan brunnit ut, men de kommer fortfarande!
Alice, det är ditt halsband!
Jag har aldrig sett det glöda så där.
Vad härligt, men gör dig av med det, kasta det!
Bra jobbat.
Lämna det, Alice. Vi måste dra. Nu!
Har du kul?
Kanske den bästa kvällen i mitt liv.
Vilket leder till frågan,
vad gör du här inne, alldeles ensam?
Jag förstår.
Jag förstår vad det är som pågår.
Du är förtjust i någon.
Jag visste det!
Ut med det, vem är den lyckliga
som du är svag för?
Det säger jag inte.
Vem hjälpte Alice att få ihop det med Cyrus?
Jag. Och nu är de iväg, för alltid lyckliga tillsammans.
Så jag vet en hel del
om att hjälpa kära kvinnor att få vad de vill ha.
Du sa att du inte kan få någon att älska mig.
Jag kan hjälpa till på andra sätt.
Andesätt. Få honom att lägga märke till dig.
Verkligen lägga märke till dig.
Okej, så säg mig.
Vad får dig att lägga märke till en tjej?
Jag? Låt mig tänka.
Självförtroende.
Det är otroligt sexigt med en självsäker kvinna.
Okej, vad mer?
Passion,
spontanitet,
våga ta risker, utforska nya platser.
Och stil.
Hon ska kunna bära upp en klänning.
Och lite stygghet skadar inte.
Men det viktigaste är...
när jag ser henne, så känns det som fyrverkerier.
-Fyrverkerier? -Fyrverkerier.
För utan det, finns ingenting.
Okej då.
Det vill jag ha.
Alla de sakerna. Det är min andra önskan.
Okej, jag ska ge det ett försök.
Okej. Låt oss ge oss ut
och visa upp tjejen de har väntat på.
Jag stannar hellre här.
Äh, sluta. Vad är du rädd för?
Att den jag gillar inte känner för mig
vad jag känner för honom.
Har du sett dig själv?
Han vore en komplett idiot, fullständigt blind.
Om du inte vill gå ut, så hämtar jag hit honom.
-Nej, vänta. -Så säg vem det är.
Det är du, Will.
Det har alltid varit du.
Du gjorde det rätta.
Om du inte hade offrat halsbandet skulle vi ha varit döda nu.
Det borde inte spela någon roll. Det är bara en sak.
Exakt.
Det var inte så här jag föreställde mig vår första dag tillsammans.
Jag gick igenom skärseldar för att hitta dig.
Ibland trodde jag att jag aldrig mer skulle få se dig.
Och nu när vi äntligen är tillsammans...
Vad?
Så är jag rädd.
Vad är du rädd för, Alice?
Jag är rädd att striderna aldrig ska ta slut.
Att det alltid kommer ett till uppdrag.
Ännu en sak som hindrar oss från att vara tillsammans.
Från att få vårt lyckliga slut.
Vad är det?
Fyrverkerier.
-Men det är orimligt. -Varför då?
Det är en av de fattigaste byarna i kungariket.
De har knappt råd med mat.
De har definitivt inte råd med sådant.
De kanske har det
om någon önskar det.
Och om någon önskade...
Då har vi kanske hittat vår ande.
Fiat lux.
Vad gör du här?
Jag har förstått att du är kraftfull.
Jag letar efter något i Underlandet.
Lyssna på dina korkade ord.
Du babblar.
Jag kommer med mer än ord i dag.
Jag har kraften att befria dig!
Babbel, babbel, babbel.
Du är redan så rädd.
Och jag har inte ens öppnat dörren än.
Vilken dörr?
Den inuti ditt huvud.
Alla har en sådan dörr.
Där dina mest skrämmande tankar förvaras.
Dina största rädslor.
Jag har varit omringad av svart magi största delen av mitt liv.
Du kan inte ta dig in i mitt huvud.
Jag oroar mig inte över att ta mig in i ditt huvud.
Förstår du inte?
Jag är redan där.
Det låter ganska festligt.
Och känner jag Will rätt, så är han i händelsernas centrum.
Kanske.
Kanske är han i sin flaska.
Hans mästare vill nog inte samarbeta
när han får veta att vi vill stjäla hans ande.
Det är bäst om vi delar på oss.
-Det är mest effektivt. -Är du säker?
Vad hindrar att en av oss hittar flaskan
och sticker med den?
Vi måste helt enkelt lita på varandra.
-Vänta. -Vi måste hitta Knekten
-och jag vill inte komma på andraplats. -Såklart.
Vi måste hitta honom och vi ska det.
Men först...
Jag vet hur svårt det var för dig att skiljas från halsbandet.
Men det symboliserar vårt förflutna.
Vårt liv nu handlar om framtiden.
Jag vet.
Alla dagar och nätter som jag letade efter dig
så var halsbandet det som fick mig att känna
samhörighet med dig.
Okej,
du kanske behöver någonting annat.
Jo, vi blev ohövligt avbrutna vid Det Kokande Havet.
Jag fick inte en chans att ge dig...
den här.
Jag tror att jag precis skulle fråga dig någonting.
Jag sa "ja" så snabbt, jag lät dig inte hålla ditt tal.
Det skulle handla om att riskera mitt liv för dig
och se till att ingenting någonsin kan sära på oss, men...
vi har gått igenom det nu.
Vad säger man till en kvinna som har rest igenom världar,
riskerat sitt liv för att hitta mig?
Nu och i alla år framöver,
oavsett om vi slåss mot Momeråttor eller onda magiker,
eller om vi bara kollar när molnen färdas över himmelen,
så ska jag älska dig.
Varje stund kommer att vara ett spännande äventyr för mig
eftersom att jag är med dig.
Alice...
vill du gifta dig med mig?
Ja.
Och ja, igen och igen, i evighet.
Nu behöver du inte vara rädd längre.
Så jag hade rätt.
Snubben du gillar är en komplett och fullständig idiot. Lizard, förlåt.
Det är ingen fara.
Jag är okej. På riktigt.
Lyssna, du vet att jag gillar dig. Har alltid gjort.
Du är en grym vän, och vi har alltid kul ihop, men...
Du älskar mig inte.
Det är inte bara det.
Jag älskar inte någon.
Jag kan inte älska någon. Längre.
Det behöver inte vara kärlek.
Jag bara...
Jag önskar att du åtminstone kunde känna något för mig. Vad som helst.
Vad händer?
Du yttrade din tredje önskan. Ta tillbaka den!
Will.
Nej!
Nej.
Liz! Gud! Nej!
Jag ville att du skulle känna för mig.
Förlåt mig.
Liz! Nej!
Förlåt mig.
Åh, kära du.
Hittat något?
Ingenting.
Inte en skymt av Knekten eller flaskan.
Drottningen kanske har hittat dem.
Litar du på att hon skulle ta med dem till oss?
Nu gör jag det.
Var hittade du den?
Din vän, Lizard, hade den.
Vad gjorde du med henne?
-Ingenting. -Lögnare!
Hon var död när jag hittade henne.
Om ni inte tror mig, så kan vi fråga anden.
Bra idé. Hit med flaskan.
Som du önskar.
Hoppsan.
Tur att det är ni.
Det är faktiskt jag.
Mästarinna, din önskan är min lag.
Säg mig dina önskningar tre.
-Usch! -Ja, jag är din mästare.
Satan också.
-Du gjorde det med flit. -Kanske det.
-Du ska få betala för det där. -Skärp dig.
-En tjej behöver försäkra sig. -Du hade rätt.
Vi borde ha låtit Momeråttorna ta henne.
-Verkligen. -I alla fall,
vi måste hitta Kaninen och fly Underlandet
innan Jafar får tag i oss.
Jag föredrar nog att riskera att bli fångad av den mordiska galningen
med ormstaven. Men, tack.
Nej, det gör du inte. Inte längre.
När han får tag på dig, så har han alla tre andar.
Vadå alla tre andar?
Du hörde mig.
Han har redan de andra två, i sina flaskor.
När han får den tredje kommer hans kraft att bli ostoppbar.
Cyrus, vad är det?
Hur såg de andra två flaskorna ut?
En är kort och vid med stora juveler på sidorna.
Den andra ser ut som en oljelampa.
Varför? Vad spelar det för roll?
Cyrus, berätta vad som står på!
De andra andarna,
det är mina bröder.
Vi fördömdes till flaskorna alla tre på samma gång.
Jag har letat efter dem i hundra år.
Till slut antog jag att de gått förlorade.
Men om Jafar verkligen har dem...
Då stannar vi.
Och räddar dem.
Alice, är du säker?
"Lyckliga för resten av era liv" gäller inte bara oss.
Utan för alla. För hela Underlandet.
Då skiljs våra vägar här.
-Varför då? -För jag tror inte
att den här tänker hänga med på det där.
Och eftersom att hon är min mästare så...
Will, när har jag någonsin gett upp en strid?
Så länge jag har känt dig.
Du har alltid valt den lätta vägen ut.
Den kortaste sträckan till det du ville ha, oavsett vem du skadade.
Och nu har du tre önskningar.
Den främsta genvägen.
Det verkar passa dig perfekt, inte sant?
-Vi stannar. -Gör vi?
Ja, det gör vi.
Jag har varit en hemsk drottning.
De här människorna förtjänar bättre än vad jag gav dem.
Så vi stannar.
Och vi ska slåss!
Dessutom, vi är fyra stycken.
Jafar är ensam.
Han har inte en chans.
Jag kommer att ansluta mig till dig.
I utbyte mot min...
frihet.
Jag ska hjälpa dig att finna det du söker.
Utmärkt.
Men hur kan jag befria dig om jag inte kan se dig?
Titta upp.
Tack.
Jag kallas...
för Jabberwock.
Det är jag som är Jafar.
Okej, Jafar...
innan vi börjar...
-vill jag göra mig av med det här svärdet. -Det här?
Det måste vara kraftfullt som lyckades hålla dig fastnålad
så här länge.
Sannerligen.
Jag tror att jag behåller det.
Vad är du rädd för, Jafar?
Jag är inte rädd för något.
Inte ens...
känslan av vatten...
som fyller dina lungor?
Din fars händer...
som trycker ner dig.
Den där känslan av att det inte finns någonting
du kan göra för att försvara dig.
Att du är...
maktlös.
Och du vet inte vad som gör mest ont...
din pappas svek...
eller bristen på syre...
i dina lungor.
Du kanske har rätt.
Du kanske ska behålla svärdet.
Du vet aldrig när du kan behöva det.