Tidligere i Eventyrland.
Vær sterk, Alice. Jeg skal finne deg.
Jeg må følge solen vestover, og jeg vil finne deg.
Du er fanget på en flytende øy.
Iblant er ikke kjærlighet nok.
Du tar dessverre feil.
Jeg kjenner datteren din. Og jeg vet hvor hun dro.
-Har du sett Alice? -Jeg kan vise vei.
AGRABAH FOR MANGE ÅR SIDEN
Ikke forlat meg, mor.
Fortell hva jeg må gjøre. Hvilke urter jeg...
Det er ikke mer å gjøre, Jafar.
Ikke si det.
Du er en helbreder.
Du har kurert mange.
Det er umulig å redde meg.
Min tid har kommet.
Jeg er lei meg.
Hva skal jeg gjøre?
Hvor skal jeg dra?
Ikke bekymre deg, nooreh cheshmam.
Du blir tatt vare på.
Av hvem?
Faren din.
Jeg forstår ikke.
Faren min døde da jeg var...
Faren din,
din ekte far,
han lever, Jafar.
Dra til ham...
til palasset.
Det er bare sultanen som bor der.
Det stemmer, Jafar.
Er han faren min?
Denne...
...var hans.
Gi den tilbake.
Han vil huske det.
Du er hans blod,
han vil ikke avvise deg.
Du må være så bekymret for Alice.
Jeg vet hvor beskyttende fedre er for barna sine.
Ja, selvsagt.
Jeg husker da Alice kom til oss på Bethlem.
Jeg har sett så mange pasienter i årenes løp,
men hun var spesiell,
åpenbart godt tatt vare på.
Hun må ha kommet fra et kjærlig hjem.
Så snilt, doktor,
men kan du fortelle meg hvor hun dro?
Det er best om jeg...
viser deg.
Kanin?
Hallo.
Hvis du bare skal vise meg frem, var det nødvendig med vesken?
Er det en hvit kanin?
De får alltid sjokk.
Ja, jeg er en hvit kanin!
Faren til Alice?
-Ser ikke likheten. -Bli med meg.
Herregud! Hva skjer?
Hvor tar dere meg med?
Noen kaller det Eventyrland.
Den første landingen er alltid tøff.
Takk for innsatsen. Nå kan du forsvinne.
Sikker på at jeg ikke skal bli og...
Stikk.
Nå.
Greit, du vet hvor du finner meg.
Dessverre.
Nå
har du nok mange spørsmål.
Det er umulig.
Det er en slags hallusinasjon.
Eller kanskje en drøm.
Det er absolutt ekte.
Like ekte som blåmerkene du kjenner etter fallet.
Like ekte som datteren din sa.
Alt er like vidunderlig,
og enda farligere.
Sannelig ikke et sted for en ung pike.
Det er mørke krefter i Eventyrland.
Skapninger, skurker.
Jeg prøvde å få Alice til å dra, men
hun forbinder meg med sykehuset og nekter å høre.
Derfor hentet jeg deg.
Hvilket barn vil ikke bli reddet av faren sin?
Jeg beklager, men...
...jeg frykter jeg er den siste
Alice vil høre på.
Jeg forstår ikke.
Alice og jeg
har alltid hatt et anstrengt forhold.
Og slik jeg behandlet henne,
jeg trodde aldri på henne.
Jeg forstår ikke at hun kan tro på meg.
Så synd.
Jeg håpet dere hadde et bånd.
Faktisk,
jeg regnet med det.
Jafars tårn er så nærme.
Jeg kan være hos Cyrus i kveld.
Men det er vel på et fjell?
-Vi må vandre. -Jeg sier bare
at vi bør lage en plan.
Det er vakter der. Store og hårete, regner jeg med.
Og hvis vi kommer oss inn, må vi finne Cyrus.
Hvis vi finner Cyrus, må vi komme oss ut i live,
og igjen, store og hårete vakter.
Å finne Cyrus er 99 prosent av kampen.
Resten går av seg selv.
Jøss!
Hva sa du?
Vi har lett langs kysten, Deres Majestet. Ingen tegn til Cyrus.
Let videre.
Han kan ikke ha forsvunnet.
Å forsvinne, er ikke det en av tingene ånder kan...
Hold kjeft!
Han stupte 300 meter ned i vannet.
Har du vurdert muligheten at...
...han ikke overlevde fallet?
Har du vurdert muligheten for at du er en lat idiot?
Er det et retorisk spørsmål?
Med Jafar borte fra Eventyrland,
kan jeg få overtaket.
Jeg har flasken alt.
Jeg vil ha ånden før Jafar...
Hva er det?
Bare fortsett, Majestet.
Før Jafar... hva?
Kjære, der er du. Jeg har vært så bekymret.
-Sier du det? -Ja.
Du forsvinner uten å legge igjen beskjed.
Jeg har ikke tid til dine spill.
Bare fortell hvor Alice er.
Med glede.
Hun er lett å finne, i motsetning til ånden hennes.
Hva snakker du om?
Mens du var borte
fikk det fancy sølvfengselet ditt et Cyrus-formet hull.
-Rømte ånden? -Det virker slik.
Finn ham.
Alle menn må...
Jafar, mine menn svarer meg.
De har allerede ordre.
Ånden vil være tilbake før solnedgang.
Ikke glem.
Selv om du har ånden og flasken,
kan du ikke leve ut de skrudde drømmene
uten at noen endrer Magiens lover.
Jeg er den eneste som har den kraften.
Selvsagt, kjære.
Du!
-Hvordan gjorde han det? -Har det noe å si? Han er borte.
Det er et tidsspørsmål før han og jenta finner hverandre.
-Og når de gjør det... -Stille!
Du taper, Jafar.
Jeg er ikke i buret.
Er du sikker?
Hvor er jeg?
Beklager at du er bundet.
-Men det gjør denne delen enklere. -Hvilken del?
Jøss!
Herregud. Du er gal!
Hva gjør du?
Gir Alice det hun alltid har ønsket.
Hvordan skal vi komme oss opp dit?
Vi finner nok på noe.
-Hva gjør du? -Sjekker hva jeg har.
Kom igjen, tøm dem.
Det må være noe som kan hjelpe.
La oss se, terninger, dollarseddel, nøkler til bestemor.
Hun kommer til å bli sint.
Lo og en peanøtt.
En doven peanøtt.
Jeg har en dolk, et sverd og et lommetørkle,
og de to siste ønskene.
Vi må være kreative og tenke.
Hva er den kvitringen?
Jeg er ingen viltekspert,
men jeg tipper det er en fugl.
Jeg tror ikke det.
Jeg tror...
Det er et Birdbark-tre..
-Birdbark-tre? -Ja.
Treverket er utrolig.
Se!
Jeg vet hvordan vi skal gjøre det.
Pokker heller!
Skal vi skal fly opp til ånden din?
Noe sånt.
Er du høyre- eller venstrehendt?
Jeg forstår ikke.
Hvorfor stiller du alle spørsmålene?
-Hvor er Alice? -Høyre- eller venstrehendt?
Jeg så det ikke.
-Hvor er datteren min? -Kom igjen, Edwin.
Vi har åpenbart ikke tid til
å vinne tilbake Alices hjerte.
Så jeg må stjele det.
Så venstrehendt.
Takk.
Vakter!
Finn ham et bur.
En ung tyv, Deres Majestet.
Han stjal en dolk fra beltet mitt.
Du stjal fra en palassvakt.
-Trodde du det var lurt? -Jeg visste det ikke var det.
Men du gjorde det likevel.
Skjønner du at som straff, etter loven,
mister du hånden du stjal med?
Hvis du syns det er best.
Hvor fikk du den?
Fra moren min.
Hva heter hun?
Se på meg og si det.
Ulima.
Ulima er moren din.
Hvordan har hun det?
Hun er død.
Så leit å høre.
Du visste hva du gjorde da du stjal fra vaktene mine, gjorde du ikke?
Jeg trodde...
...at om du visste hvem jeg var..
Jeg ville ta imot deg?
-Moren min sa... -Jeg har en sønn, min arving, Mirza...
Jeg trenger ikke å bli en prins.
-Bare en sønn. -Du blir ingen av delene.
Det krever mot å gjøre det du gjorde.
På grunn av det får du bli.
Som tjenestegutt for familien.
Takk, far.
Du skal ikke bruke det ordet.
Jeg er ikke faren din
og du er ikke sønnen min.
Du er bare en stakkars foreldreløs som er heldig å ha vunnet min gunst.
-Er det forstått? -Ja,
jeg skjønner reglene.
Se til at du husker dem.
Vil du fortelle meg hva du planlegger?
Ja da.
Har du fløyet i luftballong?
Hvis jeg sier nei, får jeg bli på bakken?
Vi skal lage en kurv som tåler begge to.
Så skal vi feste biter av Birdbarken vi fant,
og bare sveve opp til Cyrus.
Fin plan,
ikke regn med meg.
Redd for å fly?
Jeg er ikke redd for å ikke fly.
For å være i kurven langt oppi lufta,
og plutselig ikke lenger fly.
Hvis du ikke blir med opp,
-må du hjelpe meg å lage den. -Det er greit.
Kom igjen, la oss samle sammen ved.
Hva var det?
Kom frem!
Herregud!
-Far? -Far?
Alice. Det er deg.
Gudskjelov!
Du hadde rett
om alt!
Dette stedet!
Kan du tilgi meg?
Hvordan kom du hit?
Etter du rømte fra asylet,
måten du forsvant på ga ingen mening.
Men så
husket jeg noe annet som ikke ga mening.
Historiene dine.
Jeg bestemte meg for å gjøre det du ba om,
og trodde.
Jeg undersøkte litt.
Det førte meg til en antikvitetshandler
som solgte meg et stort speil
som skulle ha spesielle evner.
Det stemte.
Jeg dro gjennom det.
Jeg følte solskinn på den andre siden.
Og en bris.
Det var merkelig.
Absolutt.
Det var slik Anastasia og jeg kom hit.
Gjennom et speil.
Så fort jeg kom hit, visste jeg
det var Eventyrland du snakket om.
-Hvordan fant du meg? -Jeg gjorde ikke det.
Du fant meg, husker du?
Jeg gikk rundt i dagevis,
helt til du snublet over meg.
Uansett.
Hva skjer nå?
Jeg ville bare
gjør det godt igjen. For alt...
Gjøre det godt igjen?
Far,
du har aldri behandlet meg som en datter.
Du behandlet meg som en plikt.
Som en del av livet du måtte tolerere.
Som det knirkende steget i gangen du aldri fikset.
Du gikk forbi det hver dag
og lurte på hvorfor det knirket.
Og ønsket det ville forsvinne.
Hvordan skal du gjøre det godt igjen?
Alice...
...sett deg selv i mitt sted.
De tingene du sa...
...de var umulige å tro.
Umulig for deg å tro.
Jeg tror deg nå.
Selvsagt!
Nå som du ser det selv.
Du måtte tro på meg
fordi du trodde på meg.
Du forlot meg der,
på det galehuset!
Ignorerte meg som om jeg ikke fantes!
Hvordan kan en far behandle barnet sitt sånn?
Jeg sa jeg ikke ville se deg.
Men du skulle prøve.
Jeg prøver nå.
Det er for sent.
Sønnen min, Mirza,
har hørt om stoffet ditt.
Vi skal sende den unge prisen noen fine kjortler, Deres Majestet.
Kanskje når forsyningsblokaden
med våre naboer i nord er fjernet.
Jeg er redd vi ikke kan fjerne blokaden.
Mirza, forklar vennen vår hvorfor.
Det er imot reglene.
Hvilken regel?
Vi snakket om det i går.
-Vannet. -Ja.
Gårdslover.
Møllene dine avleder vann fra avlingene deres.
Agrabah kan ikke ta del i noe, for å beskytte avlingene deres.
I Agrabah er selv tjenerne belærte.
Men ikke diskré.
Det holder, gutt. Du kan gå.
Beklager, fa...
Beklager.
Du er smart, tjenestegutt. Hva heter du?
-Jafar. -Nei.
Det riktige svaret er: "Jeg er for ubetydelig for navnet mitt
"til å misbruke prinsens ører."
Hva heter du?
Det er for ubetydelig...
Se ned.
Beklager, far.
Ingenting å beklage, sønn.
Gi ham et til.
Hvis du skal bli sultan en dag,
må folk frykte deg.
Du er mitt kjøtt og blod
og min enearving, Mirza.
Sann makt kommer fra frykt.
Jeg var en elendig far, ikke sant?
Det er ikke min sak.
Her,
du kan kutte noen grener.
Får jeg spørre hvorfor?
Alice har en plan for å komme til slottet.
Du har kanskje sett det svevende i lufta.
Hva er det som er så viktig der?
-En ånd i et fangehull. -Cyrus.
Tror hun han er der?
Jepp.
Er du og datteren min nære?
Ja, vi er venner.
Gode venner.
Så du skjønner hvordan hun tenker.
Litt.
Har du noen råd om hvordan vi kan løse problemene?
Iblant tar slikt tid.
Når en far har behandlet barnet dårlig,
kreves det mye mer enn tid
for at ting skal bli bra.
Hun trenger tid.
Alice gir ikke opp folk,
selv ikke om de fortjener det.
Som deg selv?
Hvis hun ser noen som lider,
må hun fjerne den smerten.
Det er sånn hun er.
Det er vel det.
Takk.
Bare så du vet det,
jeg sa ikke dette for å hjelpe.
Så vidt jeg vet har du vært en drittsek.
Jeg vil at Alice skal være glad.
Hun blir glad
om du stiller opp og er en god far.
Hvis du vil ta det første skrittet med datteren din,
hjelp henne å finne ånden.
Ingenting, og jeg mener ingenting,
betyr mer for henne enn å finne ham.
Hva snakket du og faren min om?
Hva tror du? Deg.
Om hva da?
Om du ville tilgi ham. Bla, bla.
Bør jeg det?
Tilgi ham?
Absolutt ikke.
Men du gjør det.
Hvorfor det?
For det er det rette.
Og du, i motsetning til meg,
gjør vanligvis det rette.
Et spørsmål.
Har du tenkt på hvordan vi skal komme ned?
Hva mener du?
Birdbarken vil få kurven opp,
men om du ikke har en fallskjermbark,
er du i trøbbel.
Jeg har gjort en beregning.
Og med vekten til Cyrus i kurven,
vil vi tre motvirke at Birdbarken farer oppover,
og gir en sakte og rolig nedstigning i vannet.
Du finner på dette, gjør du ikke?
Det er fysikk, knekt.
Se opp dit.
Ser du hvor høyt?
Tar du feil, er vi døde.
Hva er det?
Hva da?
Det som kommer mot oss fra himmelen.
Det ser ut som...
Hva pokker er det?
Alice! Her!
Kom. Vi må vekk. Følg meg!
Far, denne veien!
-Går det bra? -Ja. Bra.
-Tror du vi mistet ham? -Langt ifra.
Løp!
Far, løp!
Far! Fort!
Alice! Hjelp!
-Alice, nei! -Hold deg unna ham!
Far. Er du ok?
Ja, jeg er ok.
Alice...
...takk.
Det går bra, far.
Det går bra.
Jeg er lei for det.
Da moren din døde,
falt alt fra hverandre og...
Jeg forstår.
Jeg vet hvordan det er å miste en man elsker.
Slik jeg behandlet deg.
Du må tro at jeg er fæl mann.
Jeg vet hva en fæl mann er.
Jeg har møtt en her i Eventyrland.
Og du er slett ikke som ham.
Du vet ikke hvor glad jeg blir for å høre det.
Du bør få renset det.
Selvsagt. Ja.
Vi prøver igjen så fort det blir mørkt.
Å redde Cyrus.
Vil du bli med oss?
Ja.
Jeg tror det.
Deres Majestet?
Beklager uforsiktigheten min.
-Det skal ikke skje igjen. -Nei.
Jeg er glad du forstår hvor viktig diskresjon er.
Selvsagt.
Beklager det med Mirza
Men noen ganger må vi gjøre vanskelige ting
for å sørge for at barna våre blir oppdratt rett.
Tørk deg nå.
Det er gjort.
Legg ham sammen med resten av de avviste.
Velsigne oss, Herre, for disse gavene
som vi mottar fra din hånd.
Amen.
Håper dine guder hører bedre enn mine.
Min gud hører hver bønn,
selv på et slikt sted.
Hvorfor ber du ikke om frihet, min venn?
Eller i hvert fall noe bedre å spise?
Mine bønner er for datteren min.
Hun er i stor fare,
og det er min feil at hun er her.
Du kan ikke klandre deg selv.
Jeg sendte henne bort
når jeg burde ha trodd på henne.
Holdt henne trygg.
Det er min største synd.
Da har du syndet lite, min venn.
Det er langt verre grunner å havne i et bur for.
Tro meg.
Vær så snill. Jeg må finne henne.
Hvis du vet om en utvei.
Bare én mann har rømt herfra.
Og jeg forventer å se Cyrus komme tilbake i lenker når som helst.
Cyrus?
Alice sin Cyrus?
-Kjenner du Alice? -Hun er datteren min!
Fortell hva du vet.
Hva vil den mannen med henne?
Jeg vet kun én ting Jafar ønsker.
Og det er det ene han aldri skal få.
Fortell meg, Edwin,
har du spist noe som prøvde å drepe deg før?
Nei, Will, jeg tror ikke det.
Det er et slags Eventyrland-rituale.
-Vær så god, far. -Takk.
Faktisk ikke ille.
Ikke som et hjemmelaget måltid, men det duger.
Hva skjer når du og Cyrus gjenforenes?
Har du en vei ut fra Eventyrland?
Ja, faktisk.
Men ett skritt om gangen.
Will, ser ut som tidevannet kommer.
Hjelper du meg å flytte veden fra vannet?
Unnskyld oss.
Alice, jeg må si,
det er nok ikke lurt å ta med faren din.
Jeg kunne ikke vært mer enig.
-Jaså? -Han er et problem.
Fordi han kommer i veien?
Han er ikke den han virker som.
Alle måltidene jeg har spist med faren min måtte begynne med bønn.
Han ber før han spiser en frukt fra hagen.
Men ikke i kveld.
En kveld han er mer takknemlig enn noensinne.
Jeg vet ikke hvem det er,
men han er ikke faren min.
Kom, bli med meg.
Du.
Hva?
Hva skal du med meg?
Sørger for at du oppfyller hensikten din her.
-Hva da? -Å dø.
Beklager, Will.
-For hva? -For at vi må flykte.
Om jeg ikke hadde ønsket det så mye, hadde jeg ikke latt meg tro.
Jeg var uoppmerksom.
Det skjer ikke igjen.
Du har ikke noe å beklage for.
Be for ditt liv, tosk.
Kun datteren din kan redde deg.
Skal du true ham til jeg ønsker noe?
Skaff deg et nytt triks, Jafar.
Ja, når dette slutter å virke.
Ikke gjør det.
Spar deg, hvem enn du er. Jeg vet du ikke er faren min.
Jeg vet ikke hva slags bedrag denne mannen har gjort,
men det er meg, vennen.
Jeg klandrer deg ikke for å ikke vite forskjellen
på meg og en bedrager.
Jeg har aldri behandlet deg som en ekte far.
I stedet klandret jeg deg.
Jeg klandret deg for din mors død.
Jeg klandret deg for min ulykkelighet.
Da du endelig klarte å finne glede,
tvilte jeg på deg.
Tvilte på din evne til å skille fantasi fra virkelighet.
Tvilte på din kjærlighet.
Far,
de gangene jeg rømte,
jeg prøvde å skaffe bevis.
Så du skulle forstå hvor jeg hadde vært.
Du burde ikke ha trengt å bevise det.
For alle de grunnene og tusen flere,
vil jeg ikke be om tilgivelse,
for jeg fortjener den ikke.
Jeg ber ikke om nåde eller medfølelse,
heller bruk den på noe annet.
Jeg vil ikke ta fra deg enda en ting, kjære Alice.
Jeg vil bare gi deg noe.
Det eneste jeg kan gi.
Og det er håp.
-Cyrus har rømt. -Det holder!
-Cyrus? -Ikke redd meg! Redd ham!
-Slutt! -Nei!
Jeg ønsker faren min hjem.
To gjort, ett igjen.
Nå er det ikke et spørsmål om jeg får ånden...
men når.
Jeg er lei for det.
Virkelig. Veldig lei for det.
Ikke jeg.
-Men du måtte bruke ditt andre... -I går hadde jeg to tomrom i livet.
Ett der faren min dro,
og så Cyrus.
Nå vet jeg at faren min forstår,
og jeg vet at Cyrus er her ute et sted.
Vi skal finne hverandre.
Ønske eller ikke ønske,
det regnes som en seier.
Men du brukte et stort ønske der.
Du sa at de har sin pris.
Er du ikke nysgjerrig på hva den blir?
Edwin?
Hva er i veien?
Jeg vet ikke. Jeg trodde...
...jeg var sammen med Alice på det stedet hun snakket om,
Eventyrland.
Og...
...jeg var i ferd med å dø,
og hun reddet meg.
Du må ha duppet av
-og hatt en rar drøm. -Ja.
Det var vel en drøm.
Det må det ha vært.
Kom og legg deg, kjære.
Jeg kommer straks.
La oss ta en prat.
Jeg er ferdig å snakke via gitter.
Hvis du vil snakke,
gjør det ansikt til ansikt.
Som en mann.
Jeg har ventet lenge på å se deg.
Jeg vet ikke engang hvem du er.
Se på meg og si det.
Jafar?
Er det mulig?
Mitt sinne holdt meg i live, far.
Jeg er ikke faren din.
Og du er ikke sønnen min.
Mirza! Bli her litt, ok?
-Nei. -Mirza, du kan redde meg.
-Ikke vær redd. -Han har rett.
Redd faren din, Mirza, og slåss mot meg.
Ingen magi. Du og jeg med bare nevene.
Husker du hvordan det er?
Hvis du vinner,
skal faren vår få leve.
Hva sier du? Er han verdt det?
Mirza!
Du drepte sønnen min!
Jeg er sønnen din.
Han ville ikke kjempe for deg.
Men jeg hadde dødd for deg, far.
Men du klarte ikke å si ordene.
Hvilke ord?
Hvilke ord vil du høre?
Kall meg sønnen din.
Du er en løsunge, gutt.
Bare si ordene,
og jeg skal spare deg for uendelig smerte.
Du får aldri det du vil ha.
Jo da.
Én dag.
Hvorfor dreper du meg ikke, Jafar?
Du vet at du aldri får det du vil ha.
Når jeg får Alices tredje ønske,
kan jeg endre Magiens lover.
Da må du ikke gi meg det jeg vil ha.
Jeg kan ta det.
Er det noe vits i kjærlighet og respekt
hvis det må stjeles?
Har du virkelig ingen anger om forholdet vårt?
Om noe du har gjort mot meg?
Jeg angrer bare på...
...at jeg ikke holdt deg under vann lenger.
Kanskje jeg kan gjøre opp for det nå.
Skal du prøve å drepe meg igjen?
Jeg kan ikke drepe deg.
Men jeg kan ta noe som betyr enda mer for deg.
Hva da?
Meg.
Tilbake i buret, far.
Den ekte moroa begynner.
Du må ikke gå glipp av den.
Alice.