Ingen trodde på Alice när hon berättade om sina äventyr
i Underlandet och om när hon blev kär
i en ande vid namn Cyrus och hur Den Röda Drottningen skilde dem åt.
Nej!
Man låste in henne på en anstalt.
Alice. Hon behöver hjälp.
Så Hjärter Knekt och jag tog med henne tillbaka till Underlandet
för att hitta hennes kärlek.
Han är här. Jag känner det.
Det finns de som vill hindra henne.
Det vi vill kan inte genomföras förrän flickan har använt alla sina önskningar.
Men Alices största äventyr har bara börjat.
I tidigare avsnitt...
Far, det är jag!
Du anar aldrig var jag har varit!
Alice.
Du skaffat stoftet och jag hjälper dig att hitta din ande.
För idag är dagen vi slipper ut härifrån.
Jag vill göra en resa nu.
-Vart? -Du vet vart.
Jag letar efter Bethlem Royal Hospital.
Ligger det i närheten?
Vad är...
-Vem är... -Bethlem. Vårdanstalten.
-Var ligger det? -Österut,
bortanför Westminster Bridge.
Du ser? Det där var väl inte så svårt?
Och jag måste ge dig en komplimang.
Det där är en mycket fin kostym.
BETHLEM VÅRDANSTALT
RENT LAUDANUM GIFT
Ursäkta? Kan jag hjälpa dig?
Det hoppas jag verkligen. Jag heter doktor Sheffield.
Jag har just kommit till London, och jag vill utnyttja ditt kunnande.
Om en tidigare patient?
Ja, självklart. Jag hjälper gärna en kollega.
Kom in. Varsågod och sitt.
Ursäkta röran. Jag väntade mig inte besök.
Det är ingen fara.
Jag antar att du inte får många besökare.
De flesta försöker undvika vårdanstalter.
De oroar sig över att...
det finns något smittsamt i luften.
Så, vilken patient är det du undrar över?
Blont hår, blå ögon. Jag är säker på att du minns henne.
Hon heter Alice.
Jag minns inte... någon Alice, tyvärr.
-Vi har så många patienter. -Ja, självklart.
Men hur många av dem flyr tillsammans med en talande kanin?
-Jag förstår inte vad du menar. -Är det säkert?
Trots att du såg det med egna ögon?
En talande kanin? Det är ju rena galenskaperna.
Ibland är de galnaste historierna... också de sannaste.
Ta bort det.
Snälla.
Jag har ansträngt mig för att glömma.
Men det du behöver göra nu är att minnas.
Din specialitet är att ta dig in i andras huvuden.
Och jag vill ta mig in i hennes.
Jag måste få veta allt om Alice.
Hallå?
Jafar?
Jag tror inte han är här, Ers Majestät.
Jag tror inte någon är här, älskling.
Inte Jafar, inte vakterna och ännu viktigare, inte anden.
Min nyfikenhet är väckt.
Om bara någon kunde berätta vart de har tagit vägen.
Jag må vara Jafars fånge, men jag är inte din.
Du får inga svar från mig.
Det finns ingen anledning att vara oartig. Vi känner inte ens varandra.
Ja, och nu gör vi det.
Jag kan fortsätta att göra det, tills du är död,
-eller så berättar du. -Jafar har gett sig av.
Jag vet inte vart han tog vägen.
Men han tog med sig Cyrus.
Älskling, buren har brutits upp.
Om Jafar ville ta honom skulle han ha använt nyckeln!
Det spelar ingen roll. Du kan aldrig fånga honom.
Varför inte det?
För han har med sig den största kraften av dem alla.
Sann kärlek.
Var är han?!
Alice, var är du?
Allt jag behöver göra är att följa solen västerut,
så kommer jag att hitta dig.
Var stark, Alice. Jag kommer för att hämta dig.
Vänta nu. Vart tror du att du är på väg?
Västerut.
Jag måste hitta någon och du står i vägen.
Fortsätter du västerut hamnar du i Svarta skogen, min kära.
Där kommer du inte att hitta någon.
Det sägs att det är så mörkt att man inte ens kan hitta sin egen näsa.
Jag tar risken.
-Tack. -Det verkar förfärligt farligt, eller hur?
En liten flicka som reser på egen hand.
Hon kanske inte känner till reglerna.
På den här vägen måste man betala en avgift.
Var en snäll flicka nu...
och ge oss ditt halsband.
Om du så mycket som rör halsbandet hugger jag av dig handen.
Se upp med vem du hotar, raring.
-Inga juveler är värda ditt liv. -Den här är värd det.
Se upp med vem du hotar... raring.
Tack för elden.
Jag har redan förlorat dig en gång. Jag vill inte förlora dig igen.
DET VIKTORIANSKA ENGLAND FÖR ETT ÅR SEDAN...
Nej.
Cyrus?
Nej.
Är du okej?
Ja, jag mår bra.
Jag är bara...
lite vilse. Jag försöker hitta hem.
Bor du i närheten?
Ja, förut gjorde jag det. För länge sedan.
-Millie, var är du? -Millie!
Mina föräldrar... Jag är säker på att de kan hjälpa dig.
Här borta!
Millie.
-Vad har vi sagt om att springa iväg? -Jag ville bara hjälpa till.
Hon kan inte hitta hem.
Far.
Alice?
Åh, herregud. Du lever.
Far. Han är försvunnen.
Vem är försvunnen?
Cyrus. Hon har dödat honom.
Jag... Jag förstår inte. Alice...
var har du varit under alla dessa år?
Vem är Cyrus?
Mannen jag skulle gifta mig med.
Men Den Röda Drottningen dödade honom.
-Hon dödade honom. -Sch.
-Sch. Du är hemma nu.
-Vi kan prata om det senare. -Far,
vem är den här flickan?
Det är Alice.
-Hon är din syster. -Din halvsyster.
Ni har aldrig sagt att jag har en syster.
-Far... -Alice,
så mycket har förändrats sedan du gav dig av.
Jag vill presentera dig för Millie.
Och det här...
det här är din nya mor, Sarah.
Det här... Det här är din familj nu.
ÅTERVÄNDSGRÄND DROTTNINGGATAN
"Ni som här inträder, låten hoppet fara."
GÅ TILLBAKA
Jag tänker inte låta något fara. I synnerhet inte hoppet.
SVARTA SKOGEN SE UPP
Vilket slöseri med trä när det skulle räcka med en skylt.
ÄNDLÖSA NÄTTER VÄNTAR
Är det verkligen så illa?
GÅ IN HÄR PÅ EGEN RISK
Okej, Alice. Lite mörker har aldrig skadat någon.
VÄND OM ELLER GÅ VILSE
Tusan också, mitt huvud.
Snälla, kan jag en klunk vatten?
Är du okej? Du ser inte ut att må bra.
Har du blivit stenad?
Det känns som rena döden, när man vaknar ur det.
Du kanske har använt olämpliga substanser.
Nej, jag menar förstenad, som i förvandlad till sten.
Visst. Visst.
Här, ta allting.
Hej, Hjärter Knekt.
Vi har ett meddelande till hondjävulen som du har rest med.
Alice? Har ni sett henne?
Hon är galen, den människan. Attackerade oss utan anledning.
Medan vi sov.
Hälsa att om vi ses igen, kommer vi att ta i med hårdhandskarna.
Visst. Om ni kan peka mig i rätt riktning.
Hon har just räddat mitt liv. Jag måste hitta henne.
Lycka till med det. Hon är på väg mot Svarta skogen.
Svarta skogen?
-Helvete. -Ja.
Precis som vi sa, lycka till.
Fortsätt rakt framåt.
Fortsätt att gå västerut.
Nej!
Slockna inte. Snälla. Nej.
Jag tog mig igenom.
Jag visste att jag var nära.
-Det känns så underbart. -Visst är det vackert?
Man känner sig riktigt snorpsen.
Vem är du?
Jag är Snickaren. Vem är du?
Jag vet inte om jag vill säga vad jag heter.
Vet du var vi är? Jag har försökt lokalisera mig.
Vi är i Boro Grove, den vackraste platsen i världen.
Lägg ner ditt svärd och stanna en stund.
Det kan jag verkligen inte. Jag har viktiga saker att göra.
Vad kan vara viktigare än att njuta i solen?
Att rädda någons liv.
Jag har följt solen, och...
jag menar, jag försöker hitta...
Det finns en ande,
och han har...
fått problem. Och jag...
Jag trodde i alla fall han hade det.
Plötsligt minns jag inte längre.
Då måste du stanna.
Det är så vackert här.
Jag kanske stannar en stund.
-Hur länge tänker hon stanna? -Jag vet inte än.
-Är du inte orolig över hennes ryk... -Låt mig prata med henne. Snälla.
Om vi hade ett riktigt sovrum.
Eller ett ombyte med kläder.
Vi kan såklart köpa nya saker till dig.
Men jag skulle vilja veta...
hur länge du tänker stanna den här gången?
För alltid. Det finns ingenting kvar för mig i Underlandet.
Alice...
det är en sak du måste förstå.
Jag har en ny familj nu.
Och de kommer att älska dig precis som jag gör.
Men Millie... hon är ung och lättpåverkad.
Om du verkligen vill stanna
får du aldrig mer prata om Underlandet
eller denne... ande.
-Han har ett namn. Cyrus. -Alice,
var du än befann dig...
och vad det än var som hände...
så är det bäst att glömma allt det där.
Så jag ska bara sopa honom under mattan, precis som du gjorde med mor...
och med mig.
Jag klamrade mig länge fast vid de plågsamma minnena.
Men så en dag insåg jag att jag måste sluta med det för att kunna bli lycklig.
Jag tror inte jag kan bli lycklig igen.
Inte utan honom.
Du kommer att bli det...
om du vill bo i det här huset.
Kan du göra det?
Kan du försöka att passa in, och vara lycklig här hos oss?
Jag har ingen annanstans att ta vägen.
Jag ska försöka.
Och kan du glömma Underlandet och denne Cyrus?
Alice?
Är du glad över att jag är tillbaka, far?
Vill du verkligen ha mig här?
Det är klart att jag vill det, Alice.
Det är klart.
Cyrus flydde hitåt. Jafars vidriga vakter,
-de flydde alla efter honom. -Bra.
Då kommer de strax att ha fångat in honom.
Det, min lilla fåne, är exakt vad vi inte vill.
Jag förstår inte.
Klart du inte gör. Tweedles förstår aldrig.
Den ene är dummare än den andre.
Ers Majestät kan inte följa efter honom själv.
Och den där klädseln passar inte en drottning.
Säg inte till mig vad jag kan och inte kan göra.
Alla underskattar mig. Jag har inte alltid varit drottning.
Jag har arbetat i mitt anletes svett.
Självklart.
Om jag på egen hand fångar anden får jag honom och hans flaska.
Jag kommer att få allt.
Jafar får ingenting.
Och jag tar hem spelet.
Alice!
Vad i helvete? Är det här en jäkla parfymflaska?
Du är här!
Jag hittade dig. Och du är oskadd.
Jag antar att vi båda mår bra. Jag blev lite orolig där.
Oroa dig inte över någonting. Allting är underbart här.
Du måste se det här.
-Ta det lugnt. -Följ med.
Vad tusan är det där?
Jag har gjort det. Visst är det fint?
Vad i hela fridens namn är det som pågår här?
Vem är det där?
Det är bara Snickaren.
-Oroa dig inte över honom. -Okej.
Oroa dig inte över mannen med sågen och det obehagliga leendet.
Exakt.
Hur länge har du varit här, Alice?
Jag minns inte. Ett tag.
Och du tog av dig halsbandet och bara slutade med allt
för att plocka blommor fast Cyrus fortfarande är fängslad?
Ja?
Varför gjorde du det?
För att det gör mig lycklig.
Jag är så glad över att vara tillbaka.
Tack för min nya klänning.
Jag älskar doften av de där tusenskönorna.
Det är dahlior, raring.
Dahlior. Självklart. Jag måste komma ihåg det.
Du är verkligen vacker i den där klänningen, Alice.
Det är klart hon är det.
Vilket är anledningen till att vi borde prata om hennes sociala åtaganden.
-Nu när hon återuppstått från de döda. -Sociala åtaganden?
För att gå rakt på sak,
så är du ingen liten flicka längre.
Nej, självklart inte.
Och en ung kvinna bör tänka på sin framtid.
Snälla, Sarah. Hon har precis kommit tillbaka.
-Desto större anledning att hjälpa henne. -Hjälpa?
Med vad?
Med att träffa en lämplig, ung man förstås.
Med att gå vidare med ditt liv.
Jag har pratat med vår granne, mrs Darcy.
Hennes son är ogift,
har en anställning och är inte obehaglig att titta på.
Vi har ordnat en tebjudning.
Men jag... jag kan bara inte.
Tyvärr måste du det. Jag har redan ordnat allting.
Det är bara en tebjudning, Alice.
Det klarar du väl av?
Darcys pojke tar hand om båda sidorna av konversationen.
Allt du behöver göra är att le.
Det här kan bli bra för dig, Alice.
Ett sätt att, du vet,
glömma dina bekymmer.
Alice! Vad i hela fridens namn!
Åh, herregud! Förlåt mig.
Jag är bara inte redo för att möta någon ung man än.
Vissa problem tar lite längre tid att komma över.
Han försvann den här vägen.
Den här vägen!
Han är i floden!
-Ni går ditåt. -Ja, sir.
Ni följer med mig. Och när ni hittar honom, kom ihåg,
att den saten dödade en av de våra. Så låt honom blöda.
Ja, sir. Följ med mig.
Kom, Alice, vi måste hitta Cyrus.
Kanske om en liten stund.
Har du känt barken på de här träden?
-Den är ljuvlig. -Jag vill inte känna på någon jäkla bark.
-Du måste släppa det här. -Vad ska jag släppa?
-Alice, vad är det med dig? -Ingenting.
För första gången i mitt liv är allting som det ska.
Jag är lycklig. Han är lycklig. Varför är inte du det?
Vad har du gjort med Alice?
Jag sa, vad har du gjort med henne?
Alltså, jag är normalt mer av en älskare,
men säger du ingenting så bankar jag svaret ur dig.
Grabben, du har något...
För bövelen!
Inte bra.
Det här är inte bra.
Det får en att vilja stanna kvar.
Alice!
Alice, vi måste omedelbart ge oss av, för tusan.
Alice?
Vem är Alice?
Cyrus.
Cyrus! Nej.
Cyrus!
Alice?
Millie!
-Vad gör du här? -Jag hörde att du skrek.
Det var bara en mardröm. Det var allt.
Gå och lägg dig igen.
Far säger att vi aldrig ska vara rädda för våra mardrömmar.
För de är inte på riktigt.
Det låter precis som far.
Är dina mardrömmar på riktigt?
Var det därför du hade sönder glaset när vi åt middag?
Nu räcker det. Gå och lägg dig.
Men berätta i alla fall vem Cyrus är.
Vad sa du?
Cyrus. Du ropade hans namn. Vem är han?
Han är en väldigt speciell person.
Någon som är omöjlig att glömma,
hur mycket man än försöker.
Jag hoppas jag träffar en sådan person någon gång.
Det gör du säkert.
Och när du träffar honom,
kommer du inte att vilja ha något annat i hela världen.
Millie, gå genast och lägg dig.
Ja, mor.
-Förlåt. -Du behöver inte be om ursäkt, Alice,
du måste bli bättre.
Och om du inte kan sluta tro på det där tramset,
får du åtminstone hålla tyst om dem.
Jag vill bli... Jag vill bli lycklig.
-Jag försöker. -Inte tillräckligt mycket.
Vi trodde verkligen att du kunde glömma det där tramset, Alice.
Men vi hade tydligen fel.
Okej, nu räcker det. Du minns inte Cyrus,
du minns inte dig själv. Inga mer invändningar. Vi ger oss av.
-Vart? -Härifrån.
Titta, Alice, ser du träden? De har alla varit människor.
Det är vad som händer med dig om du stannar, så jag tar med dig.
Nej!
Jag vill inte ge mig av. Jag vill inte!
-Kom inte i närheten. -Ta det lugnt nu!
Jag går inte. Du kan inte tvinga mig! Låt mig vara.
Bli inte ledsen, Alice, men du är dig inte lik.
Jag är bättre nu. Jag är den person jag alltid har velat vara.
-Jag är lycklig. -Den här platsen gör dig lycklig.
Det är inte riktig lycka.
Tro mig, jag vet skillnaden
-när jag ser den. -Hur kommer det sig?
Det är en sak jag inte har berättat för dig.
När mitt hjärta slets ut ur mitt bröst, alltså på riktigt,
trodde jag inte tomrummet kunde fyllas. Men så hittade du mitt hjärta.
Sedan dess har jag inte använt det på rätt sätt,
Jag har haft dåligt samvete.
Som att du gav mig mer än vad jag förtjänade.
Som att jag är skyldig dig något.
Kanske därför jag inte kan gå med på det här.
-Sluta! -Ge mig svärdet, Alice!
-Alice, jag kan inte tvinga dig härifrån. -Exakt.
Nej, jag menar det. Jag kan inte. Jag kan inte tvinga dig.
Den här platsen,
enda sättet härifrån är att vilja gå. Så snälla, följ bara med mig.
Men för helvete, Alice, titta på dig!
Snälla, följ bara med mig.
Nej.
Jag ska ingenstans. Jag har äntligen hittat ett hem.
Om jag var en vettskrämd liten ande...
vart skulle jag fly?
Smart.
Men inte tillräckligt smart.
Där är hon.
Ser ut som om hon börjat med frukosten utan oss.
Alice, det här är pojken jag berättade om.
Mrs Darcys son.
Han råkade komma förbi.
Vi tänkte att han kunde äta frukost med oss,
om du mår bättre.
God morgon, Alice. Trevligt att träffas.
Har ni tagit med honom hit?
Och vad tänkte ni?
Att det skulle göra allting bättre? Hjälpa mig att glömma?
Ni känner mig verkligen inte alls.
-Vart ska du? -Var som helst.
Men du har ingenstans att ta vägen. Du sa ju så?
Kom tillbaka och be om ursäkt.
Det gör jag inte.
Bara för att du gifte dig utan kärlek behöver inte jag göra det.
-Vad pratar du om? -Hon gör dig inte lycklig på riktigt.
-Det är klart hon gör det. -Inte som mor.
Vi kan inte leva hela våra liv...
i sorg, Alice.
Du måste hitta ett sätt att gå vidare.
Som jag har gjort.
Det tog dig många år att komma över mor.
Du var ledsen under hela min barndom.
Varför tror du att jag kan glömma Cyrus på bara några dagar?
För till skillnad från honom, var din mor verklig!
-Cyrus var verklig. -Nej, det var han inte.
Du måste hitta ett sätt att släppa den här inbillade kärlekshistorien, Alice,
och gå vidare med ditt liv.
Men tänk om det inte är möjligt?
Tänk om en person inte kan glömma sin kärlek, fast det vore så mycket enklare?
Du måste.
Jag kan inte.
Då kan du inte längre bo under vårt tak med vår familj.
Är det du som pratar eller hon?
Det finns ett annat bra alternativ.
En läkare i London. Lydgate.
-Han driver ett psykiatriskt sjukhus. -Ett dårhus?
Det är inte som i böckerna. Det är ett trevligt ställe, mycket modernt...
Men jag är inte galen. Varför kan du inte bara tro på det?
Vilken del vill du att jag ska tro på, anden eller den talande kaninen?
Mig.
Du borde tro på mig!
Jag är ledsen.
Vi kan inte fortsätta så här. Jag måste tänka på Millie.
-Så du skickar mig till ett dårhus? -Jag skickar dig inte.
Jag erbjuder ett alternativ.
Låt Sarah hitta en make åt dig, eller så får du bo på sjukhuset.
Men du kan inte sitta här och längta efter ett låtsasliv, Alice.
Valet är helt och hållet ditt, Alice.
Tiden börjar ta slut, Alice. Du måste bestämma dig.
Kom inte närmare.
Den här platsen får dig bara att stanna om du vill.
Så jag ska hjälpa dig att minnas, även om det blir min död.
Vet du vem som gav dig det här? Han hette Cyrus.
Du har kämpat hårt för att komma till honom.
-Sluta. Jag är lycklig här. -Du kan döda mig.
Bli ett jävla träd. Stanna här för alltid.
Men du blir aldrig lycklig förrän du är med honom.
Den Alice jag känner skulle aldrig ge upp det.
Snälla, sluta.
Nej.
Cyrus!
Vad är det här? Bort från mig! Låt mig vara!
Ja, så är det. Jäkligt smart, Alice.
Jag måste hitta honom.
Var försiktig nu. Se vart du går.
Du.
Ja, jag. Ser jag bekant ut?
-Allt kommer att bli bra, Edwin. -Är du säker?
Vi vet båda att hon inte kunde bo här.
Hon kommer att bli så mycket lyckligare.
Så du tror att hon har fattat rätt beslut?
Jag vet det.
Jag blev förvånad över att hon var så klok.
Allt kommer att bli bra.
Hon kan inte vara en liten flicka för alltid, Edwin. Han tar hand om henne.
Jag hoppas verkligen det.
Hon vill inte ens att jag ska besöka henne på sjukhuset.
Hon är fortfarande ung och impulsiv. Därför blir det bäst så här.
Det är dags för henne att växa upp.
Mamma.
Tack.
Försöker bara bli kvitt. Jag är skyldig dig det.
Jag har aldrig känt så förut.
Alla mina problem bara... bara försvann.
Och nu kommer allt tillbaka på en gång.
Det gör ont i mitt hjärta.
-Känner du också det? -Inte på det sättet.
Men det kommer att bli bra.
Jag mådde som fan när jag slapp ut ur statyn.
Men se på mig nu, helt i nyskick.
Tack för det.
-För vad? -För att du hjälpte mig tillbaka.
Det var inte jag.
Men vem var det då?
-Anastasia hade lite magiskt stoft. -För bövelen.
Vad? Ville du vara en staty?
Jag vill inte ha med henne att göra.
Hon kanske fortfarande är kär i dig, Will.
Men jag älskar inte henne. Jag kan inte.
Det såg jag till redan för länge sedan.
Vad betyder det? Det handlar om ditt hjärta, eller hur?
Det var något du inte hade berättat.
Will, du är skyldig mig en förklaring.
Jag vet att du kämpade hårt för att få tillbaka mitt hjärta.
Men... den där platsen kan inte påverka det.
För du satte aldrig tillbaka det.
Vad tänkte du?
Anastasia krossade mitt hjärta.
I samma ögonblick som jag satte tillbaka det, skulle jag känna det igen.
-Och du ville inte känna något? -Inte det.
Det var bättre att skjuta upp eländet till i morgon.
Och till i morgon. Och till nästa dag.
Efter ett tag vande jag mig vid det. Tomheten.
Om du inte satte tillbaka hjärtat, vad gjorde du med det?
Jag ska berätta senare, för kolla på den där jäkla tingesten.
Det var en underbar fantasi, att fly tillbaka till Alice.
Mycket mer än en fantasi.
Jag ska träffa henne igen.
Du är fast på en flytande ö, du inte kan fly ifrån.
Älskling, den brutala sanningen är att ibland är kärleken inte nog.
Jag är rädd för att du har fel.
-Kan jag hjälpa dig? -Jag tror faktiskt att jag kan hjälpa dig.
Ursäkta, känner vi varandra?
Nej. Men jag känner din dotter. Och jag vet vart hon tog vägen
efter att hon flydde från vårdanstalten.
Alice?
Har du träffat Alice?
Jag kan ta med dig dit.