Ingen trodde Alice når hun snakket om opplevelsene
i Eventyrland, om hvordan hun forelsket seg
i ånden Cyrus, og hvordan Rød dronning splittet dem.
Nei!
Hun ble innelåst på et asyl.
Alice. Hun trenger hjelp.
Hjerterknekten og jeg tok henne tilbake til Eventyrland
for å finne hennes kjære.
Her er det. Jeg føler det.
Det er noen som vil prøve å stoppe henne.
Vi oppnår ikke det vi vil før hun har brukt alle ønskene.
Men Alices største eventyr har så vidt begynt.
Tidligere i Eventyrland...
Far, det er meg.
Du vil ikke tro hvor jeg har vært!
Alice.
Skaff meg støvet, og jeg hjelper deg å finne ånden.
I dag kommer vi oss ut herfra.
Jeg vil ta en tur.
-Hvor hen? -Du vet hvor.
Jeg ser etter Bethlem sykehus.
Er det i nærheten?
Hva er...
-Hvem er... -Bethlem. Asylet.
-Hvor er det? -Østenfor her,
rett forbi Westminster Bridge.
Ser du? Det var da ikke så vanskelig?
Jeg må gi deg et kompliment.
Det er en fin dress.
BETHLEM ASYL
REN LAUDANUM GIFT
Hallo? Kan jeg hjelpe deg?
Jeg håper det. Jeg heter dr. Sheffield.
Jeg kom nettopp til London, og ville spørre deg om noe.
Om en tidligere pasient?
Selvsagt. Jeg hjelper gjerne en kollega.
Kom inn og sett deg.
Du må unnskylde rotet. Jeg ventet ikke besøk.
Det er greit.
Du får vel ikke mye besøk her.
De fleste pleier å unngå asyl.
De er redd det er noe...
...smittsomt i luften.
Hvilken pasient lurer du på?
Blondt hår, blå øyne. Du husker henne sikkert.
Hun heter Alice.
Jeg husker dessverre ingen Alice.
-Vi har så mange pasienter. -Selvsagt har dere det.
Men hvor mange flykter med en snakkende kanin?
-Jeg aner ikke hva snakker om. -Jaså?
Selv etter du så den med egne øyne?
En snakkende kanin? Det er galskap.
Iblant er de galeste historiene de mest sanne.
Fjern den.
Vær så snill.
Jeg har prøvd så hardt å glemme.
Nå må du huske.
Din spesialitet er å komme inn i hoder.
Nå vil jeg inn i hennes.
Jeg må vite alt om Alice.
Hallo?
Jafar?
Jeg tror ikke han er her, Deres Majestet.
Jeg tror ikke noen er det, kjære.
Ikke Jafar, ikke vaktene, og enda viktigere, ånden.
Jeg har blitt nysgjerrig.
Hvis noen kunne fortelle hvor de ble av.
Jeg er kanskje Jafars fange, men ikke din.
Du får ikke svar fra meg.
Du trenger ikke å være frekk. Vi kjenner ikke engang hverandre.
Men nå gjør vi det.
Jeg fortsetter med det til du er død,
-eller du kan snakke. -Jafar er borte.
Jeg vet ikke hvor han dro.
Men han tok med seg Cyrus.
Kjære, buret er skåret opp.
Hvis Jafar ville ta ham, hadde han brukt nøkkelen!
Det spiller ingen rolle. Du fanger ham aldri.
Hvorfor det?
Fordi han bærer den største makten som finnes.
Ekte kjærlighet.
Hvor er han?
Alice, hvor er du?
Jeg må følge solen vestover,
og jeg vil finne deg.
Vær sterk, Alice. Jeg skal finne deg.
Vent litt. Hvor er du på vei?
Vestover.
Jeg må finne noen og du står i veien.
Du ender i Den svarte skogen om du fortsetter vestover.
Du finner ikke noen der.
Det er visst så mørkt at du ikke kan finne din egen nese.
Jeg tar mine sjanser.
-Takk. -Det virker fryktelig farlig, ikke sant?
En liten jente som reiser alene.
Hun vet kanskje ikke reglene.
Dette er en bomvei. Du må betale en avgift.
Vær en flink jente...
...og gi oss det smykket.
Hvis du rører smykket mister du hånden.
Forsiktig med hvem du truer.
-Ikke noe juggel er verdt livet. -Jo, dette.
Forsiktig med hvem du truer.
Takk for fyr.
Jeg har allerede mistet deg én gang. Jeg skal ikke miste deg igjen.
VIKTORIATIDEN I ENGLAND 1 ÅR SIDEN...
Nei.
Cyrus?
Nei.
Går det bra?
Ja, det går bra.
Jeg er bare...
...fortapt. Jeg prøver å finne veien hjem.
Bor du i nærheten?
Jeg gjorde det for lenge siden.
-Millie, hvor er du? -Millie!
Foreldrene mine... De kan sikker hjelpe deg.
Her borte!
Millie.
-Hva har vi sagt om å stikke av? -Men jeg prøver bare å hjelpe.
Hun finner ikke veien hjem.
Far.
Alice?
Herregud. Du er i live.
Far. Han er borte.
Hvem er borte?
Cyrus. Hun drepte ham.
Jeg forstår ikke. Alice...
...hvor har du vært så mange år?
Hvem er Cyrus?
Mannen jeg skulle gifte meg med.
Men Rød dronning drepte ham.
-Hun drepte ham. -Så så.
Du er hjemme nå.
-Vi kan snakke om det senere. -Far,
hvem er denne jenta?
Dette er Alice.
-Hun er søsteren din. -Halvsøster.
Du sa aldri at jeg hadde en søster.
-Far... -Alice,
mye har endret seg siden du dro.
Du må hilse på Millie.
Og dette...
...dette er den nye moren din, Sarah.
Dette er familien din nå.
BLINDVEI TIL DRONINNGENS VEI
"Oppgi alt håp dere som går inn."
SNU
Jeg skal ikke oppgi noe. I hvert fall ikke håp.
SVART SKOG PASS OPP
Så dårlig utnyttet tre når det hadde holdt med ett skilt.
ENDELØSE NETTER VENTER
Er det virkelig så ille?
ADGANG PÅ EGET ANSVAR
Ok, Alice, litt mørke kan ikke skade.
SNU ELLER GÅ DEG BORT
Pokker, hodet mitt.
Vær så snill, kan jeg få en slurk vann?
Går det bra? Du ser ikke bra ut.
Har du blitt til stein?
Det føles som døden når du kommer ut.
Kanskje du har tuklet med feil ting.
Jeg mener til stein, som gjort til stein.
Ja da.
Bare ta alt.
Hei, Hjerterknekt.
Vi har en melding til hunndjevelen du har reist med.
Alice? Har dere sett henne?
Hun er sprø. Angrep oss uten grunn.
Mens vi sov.
Si at vi ikke viser nåde om vi møter henne igjen.
Selvsagt... om dere kan peke meg i riktig retning.
Hun reddet livet mitt. Jeg må finne henne.
Lykke til med det. Hun var på vei til Den svarte skogen.
Den svarte skogen?
-For pokker. -Ja.
Lykke til, som sagt.
Fortsett å gå i en rett linje.
Fortsett å gå vestover.
Nei!
Vær så snill, ikke slokne. Vær så snill. Nei.
Jeg kom meg gjennom.
Jeg visste jeg var nære.
-Det føles så bra. -Vakkert, ikke sant?
Får deg til å føle deg ganske ør.
Hvem er du?
Jeg er tømreren. Hvem er du?
Jeg vet ikke om jeg vil si det.
Vet du hvor vi er? Jeg har prøvd å finne ut det.
Vi er i Boro Grove, det vakreste stedet i verden.
Kan du ikke legge ned sverdet og bli en stund?
Jeg kan ikke. Jeg har viktige saker å gjøre.
Hva er viktigere enn å varme seg i solen?
Redde noens liv.
Jeg har fulgt solen, og...
Jeg prøver å finne...
Det er denne ånden,
og han er...
Han er i trøbbel. Og jeg...
Jeg trodde i hvert fall det.
Plutselig husker jeg ikke.
Da må du bli.
Det er ganske vakkert her.
Kanskje jeg blir en stund.
-Hvor lenge skal hun bli? -Jeg vet ikke ennå.
-Er du ikke bekymret for hennes... -La meg snakke med henne.
Skulle ønske vi hadde et soverom.
Eller et klesskift.
Vi kan jo skaffe deg nye ting.
Men jeg vil vite...
...hvor lenge du planlegger å bli denne gangen?
For alltid. Jeg har ikke noe i Eventyrland.
Alice...
...det er noe du må forstå.
Jeg har en ny familie nå.
Og de vil elske deg slik jeg gjør.
Men Millie er ung og lettpåvirkelig.
Hvis du vil bli,
kan det ikke være mer snakk om Eventyrland,
eller denne ånden.
-Han hadde et navn. Cyrus. -Alice,
hvor enn du faktisk var...
hva som virkelig skjedde...
...det er best at det blir glemt.
Skal jeg bare feie det under teppet, som du gjorde med mor...
...og med meg?
Jeg brukte lang tid på å klamre meg til vonde minner.
Men en dag innså jeg at jeg måtte slutte for å bli lykkelig.
Jeg tror ikke jeg kan bli lykkelig igjen.
Ikke uten ham.
Du blir det...
...hvis du vil bo her.
Klarer du det?
Kan du prøve å tilpasse deg og være lykkelig her?
Jeg har ingen andre steder å gå.
Jeg skal prøve.
Og du vil glemme Wonderland og denne Cyrus?
Alice?
Er du glad jeg er tilbake, far?
Vil du ha meg her?
Selvsagt, Alice.
Selvsagt.
Cyrus løp den veien. Jafars motbydelige vakter
-løp etter ham. -Bra.
Da vil de pågripe ham snart.
Det er det vi ikke vil, dumrian.
Jeg forstår ikke.
Selvsagt ikke. Dere tweedlene gjør aldri det.
Den ene dummere enn den andre.
Men Deres Majestet kan ikke finne ham alene.
Antrekket er upassende for en dronning.
Ikke fortell meg hva jeg kan og ikke kan.
Alle undervurderer meg. Jeg var ikke alltid dronning.
Jeg kan å skitne til hendene.
Selvsagt.
Hvis jeg fanger ånden, får jeg ham og flasken.
Jeg får alt.
Jafar får ingenting.
Og jeg vinner spillet.
Alice!
Hva pokker? Er dette en pokkers parfymeflaske?
Du er her!
Fant deg. Og du er like hel.
Begge er ok. Jeg ble litt bekymret.
Ikke bekymre deg for noe. Alt er fantastisk her.
Du må se dette.
-Ro ned. -Kom igjen.
Hva pokker er det?
Jeg lagde det. Er det ikke fint?
Hva er det som foregår her?
Hvem er det?
Det er bare tømreren.
-Ikke bekymre deg for ham. -Akkurat.
Ikke bekymre meg for han med sag og et skremmende glis.
Nettopp.
Hvor lenge har du vært her, Alice?
Jeg husker ikke. En stund.
Du tok av smykket og stanset alt
for å plukke blomster, med Cyrus fremdeles fengslet?
Ja?
Hvorfor ville du det?
Fordi det gjør meg lykkelig.
Jeg er så glad for å være tilbake.
Takk for den nye kjolen.
Tusenfryden dufter godt.
Det er georginer, kjære.
Georginer. Så klart. Jeg må huske det.
Jeg syns du er vakker i den kjolen, Alice.
Selvsagt gjør hun det.
Derfor syns jeg vi bør snakke om hennes sosiale forpliktelser.
-Nå som hun er tilbake fra de døde. -Forpliktelser?
Jeg vil ikke understreke det,
men du er ikke en liten jente lenger.
Nei, selvsagt ikke.
Og en ung kvinne bør tenke på fremtiden sin.
Sarah, vær så snill. Hun kom nettopp tilbake.
-Større grunn til å hjelpe. -Hjelpe?
Med hva da?
Møte en passende ung mann, så klart.
Komme deg videre i livet.
Jeg har snakket med fru Darcy nede i veien.
Sønnen er ugift,
jobber, og ikke verst å se på.
Vi har ordnet et teselskap.
Jeg kan ikke.
Du må. Jeg har ordnet det alt.
Det er bare te, Alice.
Du klarer da det?
Darcy-gutten vil føre samtalen.
Du må bare smile.
Dette kan være bra for deg, Alice.
En måte å
glemme problemene dine på.
Alice! Hva i huleste?
Herregud! Jeg er lei for det.
Jeg er bare ikke klar for å møte en ung mann nå.
Noen problemer glemmer man ikke like fort.
Han dro den veien.
Denne veien!
Han er i elven!
-Dere to, den veien. -Ja.
Dere, med meg. Når dere finner ham, husk
at den jævelen drepte en av våre. Få ham til å blø.
Ja. Bli med meg.
Kom, Alice, vi må finne Cyrus.
Kanskje om en stund.
Har du kjent på barken på disse trærne?
-Den er herlig. -Jeg vil ikke kjenne på barken.
-Jeg vil at du skal våkne. -Våkne fra hva da?
-Hva er galt med deg? -Ingenting.
For første gang i livet er ingenting galt.
Jeg er lykkelig. Han er lykkelig. Hvorfor er ikke du det?
Hva har du gjort med Alice?
Hva har du gjort med henne?
Jeg er en kjærlig mann,
men om du ikke snakker, banker jeg ut et svar.
Du har noe...
Pokker!
Ikke bra.
Dette er ikke bra.
Det gjør at du vil bli.
Alice!
Alice, vi må komme oss vekk herfra nå.
Alice?
Hvem er Alice?
Cyrus.
Cyrus? Nei!
Cyrus!
Alice?
Millie!
-Hva gjør du her? -Jeg hørte deg skrike.
Det var en vond drøm. Det er alt.
Legg deg igjen.
Far sier at man aldri må være redd for vonde drømmer.
For de er ikke ekte.
Det høres ut som far.
Men er dine vonde drømmer ekte?
Var det derfor du knuste glasset under middagen?
Det holder. Legg deg.
Fortell i det minste hvem Cyrus er.
Hva sa du?
Cyrus. Du ropte navnet hans. Hvem er han?
Han er en spesiell person.
En det er umulig å glemme,
uansett hvor hardt jeg prøver.
Håper jeg møter noen som det en dag.
Det gjør du nok.
Og når du gjør det,
vil du ikke ønske noe annet i hele verden.
Millie, legg deg øyeblikkelig.
Ja, mor.
-Beklager, -Vi trenger ikke at du beklager, Alice,
men at du blir bedre.
Hvis du ikke slutter å tro på denne dårskapen,
bør du i hvert fall holde den for deg selv.
Jeg vil være lykkelig.
-Jeg prøver. -Langt ifra godt nok.
Vi trodde du ville glemme dette tullet, Alice.
Vi tok visst feil.
Det holder. Du husker ikke Cyrus,
du husker ikke deg selv. Nå er det nok. Vi går.
-Hvor da? -Bort herfra.
Se, Alice, ser du alle trærne? De var mennesker.
Det skjer med deg om du blir, så jeg tar deg med ut.
Nei!
Jeg vil ikke gå. Jeg drar ikke!
-Hold deg vekk fra meg! -Rolig nå.
Jeg nekter. Du kan ikke tvinge meg! La meg være i fred og la meg bli her.
Jeg vil ikke skade deg, men du er en annen.
Jeg er bedre. Jeg er den jeg alltid ønsket å være.
-Jeg er lykkelig. -Stedet gjør deg lykkelig.
Det er ikke ekte lykke.
Jeg vet forskjellen
-når jeg ser det. -Hvorfor det?
Det er noe jeg aldri har fortalt deg før.
Da hjertet mitt ble revet ut,
trodde jeg aldri tomrommet ville fylles. Så fikk du det tilbake for meg.
Siden da har jeg ikke brukt det riktig.
Jeg har hatt skyldfølelse.
Som om du ga meg mer enn jeg fortjente.
Jeg skylder deg fremdeles noe.
Derfor kan jeg ikke la dette skje.
-Stans! -Gi meg sverdet, Alice!
-Jeg kan ikke tvinge deg. -Nettopp.
Jeg mener det. Jeg kan ikke tvinge deg, ta deg med, bruke makt.
Den eneste veien herfra
er om man ønsker å dra. Vær så snill, bli med.
Pokker, Alice, se på deg!
Bare bli med meg.
Nei.
Jeg skal ikke noe sted. Jeg har endelig funnet et hjem.
Hvis jeg var en redd, liten ånd...
...hvilken vei ville jeg løpt?
Smart.
Men ikke smart nok.
Der er hun.
Hun har visst begynt frokosten uten oss.
Alice, dette er gutten jeg fortalte deg om.
Fru Darcys sønn.
Han kom innom.
Vi tenkte han kunne spise frokost her,
hvis du føler deg bedre.
God morgen, Alice. Hyggelig å møte deg.
Tok du ham med hit?
Og hva tenkte du?
At det ville gjøre ting bedre? Hjelpe meg å glemme?
Du kjenner meg virkelig ikke.
-Hvor skal du? -Et annet sted!
Men du har ikke noe sted å dra. Sa du ikke det?
Gå inn og be om unnskyldning.
Nei.
Selv om du giftet deg med en du ikke elsker, må ikke jeg det.
-Hva snakker du om? -Hun gjør deg ikke lykkelig.
-Jo, selvsagt. -Ikke som mor.
Vi kan sørge
hele livet, Alice.
Finn en måte å komme deg videre på,
Som meg.
Du brukte flere år på å komme over mor.
Du var trist hele barndommen min.
Hvordan kan du tro at jeg kan glemme Cyrus på et par dager?
For i motsetning til ham, var moren din ekte!
-Cyrus var ekte. -Nei, han er ikke det.
Du må klare å gi slipp på denne innbilte kjærlighetshistorien
og se fremover.
Hva om det ikke er mulig?
Hva om en ikke kan glemme sin kjærlighet, uansett hvor mye enklere det hadde vært?
Du må det.
Jeg kan ikke.
Da kan du ikke lenger bo sammen med familien.
Er det du som snakker, eller henne?
Det finnes én annen god løsning.
En lege i London. Lydgate.
-Han er sjef på et psykiatrisk sykehus. -Et galehus?
Det er ikke som i bøkene. Det er et fint, moderne...
Men jeg er ikke gal! Hvorfor kan du ikke bare tro?
Hva vil du jeg skal tro, ånden eller den snakkende kaninen?
Meg.
Du burde tro på meg!
Beklager.
Vi kan ikke fortsette sånn. Vi må tenke på Millie.
-Så du sender meg på galehus? -Ikke sender deg.
Gir deg et valg.
Og la Sarah finne en ektemann til deg, eller du kan bo på sykehus.
Men du kan ikke lengte etter et fantasiliv.
Valget er opp til deg, Alice.
Vi slipper opp for tid. Du må ta et valg.
Ikke kom nærmere.
Du kan bare bli her om du vil det.
Jeg skal hjelpe deg å huske, selv om det dreper meg.
Vet du hvem som ga deg dette? Han heter Cyrus.
Du har kjempet for å finne ham.
-Slutt. Jeg er lykkelig her. -Du kan drepe meg.
Bli et forbannet tre. Bli her for alltid.
Men du blir ikke lykkelig før du er med ham.
Den Alice jeg kjenner ville aldri gi opp.
Vær så snill, slutt.
Nei.
Cyrus!
Hva er dette? Vekk fra meg! La meg gå!
Sånn ja. Storartet, Alice.
Jeg må finne ham.
Forsiktig. Se deg for.
Du.
Ja, meg. Virker jeg kjent?
-Det ordner seg, Edwin. -Er du sikker?
Begge vet at hun ikke kunne bli her.
Hun kommer til å bli mye lykkeligere.
Tror du hun tok rett avgjørelse?
Det vet jeg.
Jeg ble faktisk overrasket over hennes visdom.
Det ordner seg.
Hun kan ikke være liten for alltid, Edwin. Han kommer til å passe godt på henne.
Jeg håper det.
Hun vil ikke at jeg skal besøke sykehuset.
Hun er ung og hissig. Derfor er dette til det beste.
På tide at hun vokser opp.
Mamma.
Takk.
Jeg prøver å ordne opp for en gangs skyld. Nå skylder jeg deg litt mindre.
Jeg har aldri følt noe lignende.
Alle problemene mine forsvant.
Nå kommer alt tilbake samtidig.
Det er en smerte i brystet.
-Føler du det også? -Ikke noe sånt.
Men det ordner seg.
Jeg følte meg forferdelig da jeg kom ut av statuen.
Nå er jeg så god som ny.
Takk for det.
-For hva da? -For å trylle meg tilbake.
Det var ikke meg.
Hvem var det da?
-Anastasia hadde litt magisk støv. -For pokker.
Vil du forbli en statue?
Jeg vil holde meg unna henne.
Kanskje hun er forelsket i deg ennå, Will.
Ikke bare gjengjelder jeg ikke forelskelsen, men det går ikke.
Jeg sørget for det for lenge siden.
Hva mener du? Det gjelder hjertet ditt.
Du sa det var noe du ikke fortalte.
Du skylder meg en forklaring.
Du gjennomgikk mye for å få hjertet mitt tilbake.
Men det stedet kan ikke påvirke det.
Fordi du puttet det aldri tilbake.
Hva tenkte du på?
Anastasia knuste hjertet mitt.
Jeg visste at idet jeg puttet det tilbake, ville jeg føle alt.
-Du ville ikke føle? -Ikke det.
Jeg tenkte å utsette elendigheten til i morgen.
Så i overmorgen. Så dagen etter.
Jeg ble vant til det etter en stund. Tomheten.
Hvis du ikke puttet det tilbake, hvor puttet du det?
Jeg sier det senere, for se på den greia.
Det var en vidunderlig fantasi du hadde da du rømte tilbake til Alice.
Mye mer enn en fantasi.
Jeg skal se henne igjen.
Du er fanget på en flytende øy uten noe sted å flykte.
Den brutale virkeligheten er at iblant er ikke kjærlighet nok.
Du tar dessverre feil.
-Kan jeg hjelpe deg? -Jeg tror faktisk jeg kan hjelpe deg.
Beklager. Kjenner vi hverandre?
Nei. Men jeg kjenner datteren din. Og jeg vet hvor hun dro
etter at hun rømte fra fra asylet.
Alice?
Har du sett Alice?
Ja. Jeg kan vise vei.