Ingen troede Alice, da hun fortale om Eventyrland.
Hun forelskede sig i ånden Cyrus, og Hjerter Dame skilte dem ad.
-Hun blev låst inde på en anstalt. -Vi må hjælpe hende.
Så Hjerter Knægt og jeg tog hende med for at finde sin store kærlighed.
-Nogen prøver at stoppe hende. -Pigen må bruge alle sine ønsker.
Men Alices største eventyr er kun lige begyndt.
Tidligere...
Far, det er mig! Du gætter aldrig, hvor jeg har været.
Alice?
Skaf støvet, og jeg hjælper dig med at finde din ånd.
I dag slipper vi ud herfra.
Jeg vil gerne rejse nu. Du ved hvorhen.
Jeg leder efter Bethlem Royal Hospital. Er det nær her?
Hvad er...?
-Hvem er...? -Bethlem... Anstalten.
Hvor er den?
Øst herfor. Lige på den anden side af Westminster Bridge.
Det var da ikke så svært, vel?
Og jeg må komplimentere Dem...
Det er et meget fint jakkesæt.
BETHLEM ANSTALT
REN LAUDANUM GIFT
Goddag. Kan jeg hjælpe Dem?
Det håber jeg. Jeg hedder dr. Sheffield.
Jeg håbede at tale med Dem om en tidligere patient.
Jeg er altid glad for at hjælpe en kollega. Kom ind.
Undskyld rodet. Jeg ventede ikke nogen.
Det er helt i orden.
De får vel ikke mange besøgende her.
De fleste undgår anstalter. De er bekymret for...
...smitte i luften.
Hvilken patient søger De?
Blond, blå øjne... De husker hende sikkert.
Ved navn Alice.
Jeg husker desværre ikke nogen Alice.
-Vi har så mange patienter. -Naturligvis.
Men hvor mange flygter sammen med en talende kanin?
-Jeg ved ikke, hvad De mener. -Virkelig?
Selv efter De så den med Deres egne to øjne?
En talende kanin? Det er vanvid.
Til tider er de mest vanvittige fortællinger de mest sande.
Få den væk... Vil De ikke nok?
Jeg har prøvet så hårdt at glemme den.
Ja, men jeg har brug for, at De husker nu.
De er specialist i at komme ind i hoveder.
Nu vil jeg finde vej ind i hendes.
Jeg må vide alt om Alice.
Hallo?
-Jafar? -Jeg tror ikke, at han er her.
Der lader ikke til at være nogen her. Hverken Jafar, vagterne eller ånden.
Nu bliver jeg ret så nysgerrig.
Hvis blot nogen kunne fortælle, hvor de er gået hen.
Jeg er måske Jafars fange, men jeg er ikke din.
-Du får ingen svar ud af mig. -Ingen grund til grovheder.
Vi kender slet ikke hinanden.
Men nu gør vi. Jeg kan fortsætte, til du er død, eller du kan tale.
Jafar er rejst.
Jeg ved ikke hvorhen.
Men han tog Cyrus med sig.
Buret er skåret op. Jafar ville have brugt nøglen.
Det er ligegyldigt. Du fanger ham aldrig.
-Og hvorfor er det? -Han bærer på den største kraft.
Sand kærlighed.
Hvor er drengen?
Hvor er han?
-Fang ham. -Herovre.
Alice... Hvor er du?
Jeg skal bare følge solen mod vest, så finder jeg dig.
Forbliv stærk, Alice. Jeg finder dig.
Vent. Hvor tror du, du skal hen?
Vestpå. Jeg må finde en, og du er i vejen.
Så ender du i Den sorte skov. Der finder du ikke nogen.
Der er så mørkt, at man ikke kan finde sin egen næse.
-Jeg tager chancen, tak. -Det lyder forfærdelig farligt.
En lille pige, der rejser alene. Hun kender måske ikke reglerne.
Dette er en toldvej. Du skal betale tolden.
Vær nu en god pige, og giv os den halskæde.
Rør den, og du mister hånden.
Pas på, hvem du truer, skat. Intet nips er livet værd.
Den her er.
Pas på, hvem du truer, skat.
Tak for lyset.
Jeg har mistet dig en gang. Jeg mister dig ikke igen.
ENGLAND I VICTORIATIDEN ET ÅR TIDLIGERE...
Nej, Cyrus...
Nej...
-Er du uskadt? -Ja, jeg har det fint.
Jeg er bare faret lidt vild og prøver at finde hjem.
-Bor du her i nærheden? -Det gjorde jeg for længe siden.
-Hvor er du, Millie? -Mine forældre...
De kan sikkert hjælpe. Herovre!
-Du må ikke løbe væk. -Jeg prøver bare at hjælpe.
Hun kan ikke finde hjem.
Far?
Alice?
-Du er i live. -Åh, far... Han er væk.
-Hvem er væk? -Cyrus. Hun dræbte ham.
Jeg forstår det ikke. Hvor har du været alle disse år?
-Hvem er Cyrus? -Den mand, jeg skulle giftes med.
Men Hjerter Dame slog ham ihjel.
Du er hjemme nu.
-Vi kan tale om det senere. -Far? Hvem er hun?
-Dette er Alice, din søster. -Din halvsøster.
I har aldrig sagt, at jeg har en søster.
-Far? -Så meget har forandret sig.
Jeg vil gerne introducere dig for Millie.
Og dette er din nye mor, Sarah.
Dette er din familie nu.
BLIND VEJ
"Opgiv alt håb, I, som træder ind"?
VEND OM
Jeg opgiver intet, og slet ikke håbet.
DEN SORTE SKOV FARE
Det er da spild af træ, når et skilt var nok.
ENDELØS NAT VENTER
Er det virkelig så slemt?
INDGANG PÅ EGET ANSVAR
Kom så, Alice. Lidt mørke skader ikke nogen.
VEND OM ELLER VÆR FORTABT
Mit hoved...
-Må jeg få en slurk vand? -Du ser ikke så godt ud.
Har du nogensinde været stenet? Det føles som døden bagefter.
-Måske tog du det forkerte? -Nej, forvandlet til sten.
Klart, klart...
Her, tag det hele.
Hjerter Knægt...
-Vi har en besked fra din hundjævel. -Alice? Har I set hende?
Hun er vanvittig. Hun angreb os, mens vi sov.
Sig, at vi ikke er så blide næste gang.
Ja da, hvis I vil vise mig den rette vej.
Hun reddede mit liv. Jeg må finde hende.
Held og lykke. Hun er på vej til Den sorte skov.
Pokkers også.
Som sagt... Held og lykke.
Bliv ved at gå ligeud.
Bliv ved at gå mod vest.
Åh, nej.
Gå nu ikke ud. Nej, nej...
Jeg nåede igennem. Jeg vidste, at jeg var tæt på.
-Det føles så vidunderligt. -Smukt, ikke sandt?
Man bliver helt fortumlet.
-Hvem er du? -Jeg er tømreren. Hvem er du?
Jeg ved ikke, om jeg vil fortælle mit navn.
Ved du, hvor vi er? Jeg prøver at finde vej.
Vi er i Boro-lunden, det smukkeste sted i verden.
Læg dog dit sværd, og bliv en stund.
-Nej, jeg har vigtige ting at gøre. -Hvad er vigtigere end at nyde solen?
At redde nogens liv.
Jeg har fulgt solen og... Jeg mener...
Jeg prøver at finde...
Der er denne ånd, og han...
Han er i problemer og...
Eller det troede jeg da.
Pludselig kan jeg ikke huske det.
Så må du blive.
Her er ret smukt.
Jeg bliver måske lidt.
-Hvor længe bliver hun? -Det ved jeg ikke.
-Bekymrer hendes ry dig ikke? -Lad mig tale med hende.
Jeg ville ønske, vi havde et bedre soveværelse og noget tøj.
Vi kan godt give dig nye ting.
Men jeg vil gerne vide, hvor længe du bliver denne gang.
For evigt. Der er intet tilbage for mig i Eventyrland.
Alice...
Der er noget, du må forstå.
Jeg har en ny familie nu, som vil elske dig, som jeg gør.
Men Millie er meget ung og letpåvirkelig.
Hvis du virkelig vil blive, må du ikke tale mere om Eventyrland.
-Eller denne ånd. -Han havde et navn. Cyrus.
Hvor end du virkelig var, hvad end der virkelige skete...
...er det bedst, du glemmer.
Skal jeg bare feje ham under tæppet, som du gjorde med mor og mig?
Jeg holdt længe fast i pinefulde minder.
En dag indså jeg, jeg måtte give slip for at blive lykkelig.
Jeg tror ikke, jeg kan blive lykkelig igen.
Ikke uden ham.
Det skal du blive, hvis du vil bo i dette hus.
Kan du det? Kan du prøve at tilpasse dig og være lykkelig i vores hjem?
Jeg har ingen andre steder at tage hen.
-Jeg vil gerne prøve. -Du glemmer Eventyrland og Cyrus.
Alice?
Er du glad for, jeg er tilbage, far?
Vil du overhovedet have, jeg er her?
Selvfølgelig vil jeg det, Alice.
Selvfølgelig.
Cyrus løb denne vej. Jafars modbydelige vagter løb efter ham.
Godt. Så får de pågrebet ham på ingen tid.
Det, din lille tåbe, er præcis, hvad der ikke må ske.
-Jeg forstår ikke. -Det gør I tvillinger aldrig.
Deres Majestæt kan ikke jagte ham alene, og tøjet er upassende.
Sig ikke, hvad jeg kan og ikke kan.
Alle undervurderer mig. Jeg var ikke dronning før. Jeg kan godt tage fat.
Hvis jeg fanger ånden, har jeg ham og flasken. Så har jeg alt.
Så har Jafar intet, og jeg vinder spillet.
Alice? Alice?
Alice, er du...
Hvad søren? Det er en parfumeflaske.
-Du er her. -Jeg fandt dig.
Og du er uskadet. Jeg var bekymret for dig.
Det skal du ikke være. Alt er skønt her.
-Du skal se noget. -Ikke så hurtigt.
-Hvad søren er det? -Jeg har lavet den. Er den ikke flot?
Hvad søren er det, der sker?
-Hvem er det? -Tømreren. Bekymr dig ikke om ham.
Klart. Bekymr dig ikke om manden med saven og det skæve smil.
-Hvor længe har du været her, Alice? -Det husker jeg ikke. Et stykke tid.
Og du tog halskæden af og plukkede blomster, mens Cyrus er fanget.
-Ja. -Hvorfor dog det?
Fordi det gør mig glad.
Jeg er virkelig glad for at være tilbage.
Tak for min nye kjole.
-Jeg elsker duften af margeritterne. -De er georginer.
Georginer. Det må jeg huske.
Du er smuk i kjolen, Alice.
Derfor må vi tale om forpligtelser.
-Nu da hun er tilbage fra de døde. -Forpligtelser?
Jeg vil ikke fremhæve det, men du er ikke en lille pige længere.
Selvfølgelig ikke.
-En ung kvinde må tænke på fremtiden. -Sarah, hun er lige kommet hjem.
-Derfor bør vi hjælpe. -Hjælpe? Med hvad?
Du skal møde en passende ung mand og komme videre med dit liv.
Jeg har talt med mrs Darcy.
Hendes søn er ugift, i arbejde og ikke så grum at se på.
Vi har lavet en teaftale.
-Det... Det kan jeg ikke. -Det skal du. Aftalen er lavet.
Det er bare te, Alice. Det kan du vel klare.
Darcy-drengen skal nok stå for samtalen. Du skal bare smile.
Det kan være godt for dig, Alice. En måde at glemme problemerne på.
Alice? Hvad søren dog.
Det er jeg ked af. Jeg er ikke klar til at møde unge mænd.
Nogle problemer er længere om at blive glemt.
Han løb denne vej.
Han er nede ved floden.
Denne vej.
Han er i floden. Gå den vej.
Husk, at han dræbte en af vores. Han skal bløde.
-Vi skal finde Cyrus, Alice. -Om lidt måske.
-Har du mærket barken? Den er skøn. -Jeg vil have, du kommer tilbage.
-Tilbage fra hvad? -Hvad er der galt?
For første gang i mit liv er jeg lykkelig. Han er. Hvorfor er du ikke?
Hvad har du gjort ved Alice? Jeg sagde: Hvad har du gjort?
Hør her. Jeg er meget kærlig, men hvis ikke du svarer, tæver jeg dig.
Du har noget der.
For søren da.
Du gode gud.
Det her er ikke godt.
Det giver dig lyst til at blive.
Alice? Alice!
Alice, vi skal væk herfra med det samme.
Alice.
Hvem er Alice?
Cyrus. Cyrus! Nej!
-Cyrus. -Alice.
Millie. Hvad laver du herinde?
Jeg hørte dig skrige.
Det var bare et mareridt.
Far siger, man ikke skal være bange for sine mareridt.
-For de er ikke virkelige. -Det lyder som far.
Er dine mareridt virkelige? Er det derfor, du smadrede glasset?
-Det er vist godt. I seng med dig. -Sig i det mindste, hvem Cyrus er.
-Hvad sagde du? -Cyrus. Du skreg hans navn.
Hvem er han?
Han er meget særlig.
En, man umuligt glemmer. Uanset hvor meget jeg prøver.
-Jeg håber, jeg møder sådan en. -Det er jeg sikker på, du gør.
Og når du gør, vil du ikke ønske dig andet i hele verden.
-Millie. I seng omgående. -Ja, mor.
-Det er jeg ked af. -Det er ikke godt nok, Alice.
Du skal gøre det bedre. Hold dit overnaturlige nonsens for dig selv.
Jeg vil gøre det bedre. Jeg vil være glad. Jeg prøver.
Ikke nok. Vi troede virkelig, du kunne glemme dette nonsens.
Det ser ud til, vi tog fejl.
Så er det nok. Du husker ikke Cyrus eller dig selv. Nu går vi.
-Hvor skal vi hen? -Væk. Træerne er tidligere mennesker.
Det vil også ske for dig. Vi skal væk.
Nej! Jeg vil ikke herfra. Hold dig væk.
-Rolig nu. -Du kan ikke tvinge mig.
-Lad mig være. -Du er ikke dig selv.
Jeg er bedre. Den, jeg altid har villet være. Jeg er lykkelig.
Stedet gør dig lykkelig. Det er ikke ægte.
-Tro mig, jeg kan kende forskel. -Hvorfor det?
Der er noget, jeg ikke har fortalt.
Da mit hjerte blev revet ud, troede jeg ikke, hullet kunne fyldes.
Så fik du det tilbage. Jeg har ikke brugt det ordentligt.
Jeg har følt mig skyldig. Som om, du gav mig mere, end jeg fortjente.
Som om jeg står i gæld til dig.
Det er måske derfor, jeg ikke kan lade dette ske.
Giv mig sværdet, Alice.
-Jeg kan ikke tvinge dig, Alice. -Præcis.
Jeg mener det. Jeg kan ikke presse dig eller tvinge dig.
Du kan kun komme herfra, hvis du selv vil. Så vær sød at komme med, Alice.
For søren, Alice. Se på dig.
Vær nu sød at komme med mig.
Nej. Jeg skal ingen steder. Jeg har endelig fundet et hjem.
Hvis jeg var en skræmt lille ånd...
...hvilken vej ville jeg så flygte?
Kløgtigt. Men ikke kløgtigt nok.
Der er hun jo. Hun begyndte vist morgenmaden uden os.
Alice. Her er drengen, jeg fortalte om. Mrs Darcys søn.
Han kom tilfældigvis forbi. Vi tænkte, han kunne spise med.
-Hvis du har det bedre. -Godmorgen, Alice. Godt at møde dig.
Du bragte mig i denne situation.
Hvad regnede du med? At alt ville blive godt? At jeg ville glemme?
Du kender mig slet ikke.
-Hvor skal du hen? -Hvor som helst!
Men du har ikke andre steder at tage hen. Var det ikke det, du sagde?
Gå ind igen. Og sig undskyld.
Fordi du er gift med en, du ikke elsker, skal jeg ikke også.
-Hvad mener du? -Gør hun dig lykkelig?
-Selvfølgelig gør hun det. -Ikke som mor.
Vi kan ikke bruge hele livet på at sørge, Alice.
Vi må finde en måde at komme videre.
-Som jeg gjorde. -Det tog dig år at komme over mor.
Du var nede hele min barndom. Hvordan skal jeg glemme Cyrus på et par dage?
Fordi din mor eksisterede i virkeligheden!
-Det gjorde Cyrus også. -Nej!
Du må opgive den opdigtede kærlighedshistorie og komme videre!
Hvad hvis det er umuligt at glemme kærligheden så bekvemt?
-Det er du nødt til. -Jeg kan ikke!
Så kan du ikke bo hos vores familie længere.
Er det dine eller hendes ord?
Der er et andet, godt, alternativ: En læge i London.
-Lydgate, på et psykiatrisk hospital. -En galeanstalt?
Det er ikke som i bøgerne. Det er rart og moderne.
Men jeg er ikke gal!
-Hvorfor vil du ikke tro på mig? -Hvad skal jeg tro på?
-Ånden eller den talende kanin? -Mig!
Du burde tro på mig!
Jeg er ked af det. Men det kan ikke fortsætte sådan her.
Jeg er nødt til at tænke på Millie.
-Du vil sende mig på galeanstalt. -Ikke sende dig. Give dig valget.
Lad Sarah finde dig en mand, eller du kan bo på et hospital.
Du kan ikke sidde her og sukke efter et fantasiliv.
Valget er helt op til dig, Alice.
Vi er ved at løbe tør for tid, Alice. Du må vælge.
Kom ikke nærmere.
Dette sted holder kun på dig, hvis du ønsker det.
Så jeg vil hjælpe dig huske, selv om jeg vil hade det.
Ved du, hvem der gav dig det her? Han hedder Cyrus.
Du har kæmpet indædt for at finde ham.
Hold op. Jeg er lykkelig her.
Du kan slå mig ihjel og blive et træ. Blive her evigt.
Men du bliver aldrig rigtig lykkelig, før du er sammen med ham.
Den Alice, jeg kender, ville aldrig opgive det.
Vær sød at holde op.
Nej.
Cyrus.
Hvad er det her? Giv slip! Lad mig være!
Nemlig. Storartet, Alice!
Jeg må finde ham.
Forsigtig. Pas på, hvor du træder.
-Dig. -Ja, mig. Ser jeg bekendt ud?
-Det skal nok gå, Edwin. -Er du sikker på det?
Hun kunne jo ikke blive. Nu bliver hun meget gladere.
-Så du tror, det var det rette valg? -Jeg ved det.
Hendes fornuft overraskede mig faktisk.
Det skal nok gå. Hun kan ikke være en lille pige for evigt.
-Han tager sig storartet af hende. -Det håber jeg sandelig også.
Hun vil ikke have besøg på hospitalet.
Hun er endnu ung og impulsiv. Derfor er dette bedst.
Det er på tide, hun bliver voksen.
Mor.
-Tak. -Jeg prøvede bare at give igen.
Nu skylder jeg dig en mindre.
Jeg har aldrig mærket noget lignende.
Som om alle mine problemer lettede. Nu kommer det hele igen på én gang.
Mit hjerte gør ondt.
-Kan du også mærke det? -Ikke som sådan.
Men det skal nok gå. Jeg havde det elendigt, da jeg kom ud af statuen.
Men se mig nu. Så god som ny. Tak for det.
-For hvad? -For at få mig tilbage.
-Det var ikke mig. -Hvem var det så?
-Anastasia havde noget tryllestøv. -Fordømt.
-Vil du forblive en statue? -Jeg vil væk fra hende.
Måske er hun stadig forelsket i dig.
Det er ikke gengældt. Det går ikke. Det sørgede jeg for for længe siden.
Hvad betyder det? Det er dit hjerte, ikke?
Der var noget, du ikke fortalte. Du skylder en forklaring!
Hør her, jeg ved, du gjorde meget for at få mit hjerte tilbage-
-men det sted kan ikke have påvirket det.
Fordi du ikke satte det i igen?
-Hvad tænkte du dog på? -Anastasia knuste mit hjerte.
Alt det ville komme tilbage, når jeg satte det i igen.
-Du ville ikke føle? -Ikke det.
Hvorfor ikke udskyde sorgen til dagen efter? Og dagen efter...
Og efter noget tid vænnede jeg mig til den. Tomheden.
Hvis du ikke satte hjertet i igen, hvor er det så?
Det fortæller jeg senere, for se engang den forbandede tingest.
-Det var en dejlig fantasi om Alice. -Det var meget mere end en fantasi.
-Jeg skal nok få hende at se igen. -Du er fanget på en svævende ø.
De barske realiteter er, at nogle gange er kærligheden ikke nok.
Der tager du vist desværre fejl.
-Hvad kan jeg gøre for Dem? -Jeg kan vist gøre noget for Dem.
-Undskyld, kender vi hinanden? -Nej, men jeg kender Deres datter.
Og jeg ved, hvor hun tog hen, efter hun flygtede fra anstalten.
-Alice? Har De set Alice? -Ja. Og jeg kan føre Dem til hende.