OLIPA KERRAN...
Koti.
Isä!
Isä! Minä täällä.
-Avaa jo. Et usko, missä olen ollut. -Alice.
-Valkoinen kani halusi hattuni... -Oletko sinä todella siinä, Alice?
-Kuka muukaan? -Olit poissa kauan. Luulimme sinun...
-Mitä niin? -Kuolleen.
Valkoisia kaneja, vesipiippua polttavia kaalimatoja-
-Pitääkö hän minua tyhmänä? -Miksi hän valehtelisi?
Lapsenne kärsii harhoista. Minä voin parantaa hänet.
-Hän siis valehtelee. -Enkä. Todistan, että se oli totta.
NYKYHETKI
Olit taas viimeinen, Leroy. Pyrit viikon asiakkaaksi.
Kumpikin voittaa. Kun kuvani on seinällä... Valomerkki tuli jo.
Myrsky nousee. Parasta mennä suojaan.
Näin teen.
-Siinähän sinä olet. -Hyvänen aika.
-Mitä teet täällä? -Kerron matkalla.
En ole kiinnostunut tärkeistä tai vähemmän tärkeistä treffeistäsi.
Ei, ei. Emme ole myöhässä jostakin, vaan jonkun luota.
-Kenen? -Alicen.
Hän tarvitsee apua. Sinä olet Herttasotilas.
Hän tarvitsee sinua.
BETHLEMIN MIELISAIRAALA LONTOO, ENGLANTI
Vastaa kysymykseen.
Alice! Alice.
-En muista. -En usko sinua.
Nyt on mennyt vuosi, ja lausuntosi ovat olleet selkeitä.
Näkymätön kissa, vesipiippua polttava mato.
Fyysistä olomuotoa muuttavat suupalat.
Murhanhimoinen Punainen kuningatar.
Tapasit heidät kaikki, kun putosit kaninkoloon.
Eikö kuulostakin naurettavalta, kun tuon sanoo ääneen?
-Kuulostaa. -Hyvä.
Vielä pari kysymystä, ja ehkä pääset tällä kertaa kotiin.
Kun isäsi toi sinut tänne, hän oli epätoivoinen.
Katoamisesi lisäksi veronsa vaativat naurettavat selityksesi siitä-
-että olit etsinyt todisteita paikasta nimeltä Ihmemaa-
-jossa olit kokenut ihmeellisiä ja pelottavia seikkailuita.
Uskotko yhä sen olevan totta?
Tuo on minun. Anna se takaisin.
-Tunkeilija! Hän suuntaa sokkeloon. -Pysähdy Kuningattaren nimessä!
Älkää päästäkö häntä karkuun.
Hän lähestyy Kuningattaren puutarhaa.
-Minusta hän meni tänne. -Hän ei saa päästä karkuun.
Missä tyttö on?
Minusta hän meni tänne.
Alice? Alice.
-Alice! -Ei se ollut totta.
-En koskaan poistunut Englannista. -Keksit siis kaiken päästäsi.
Haitko huomiota?
Ainakin sait sitä.
Meidän on selvitettävä, kumpi on todellinen.
Pikkutyttö, joka tarinoi teekutsuista ja julmasta kuningattaresta-
-vai nuori nainen, joka sanoo sen olleen mielikuvitusta.
Pikkutyttö oli hölmö.
-Entä nuori nainen? -Hän tietää totuuden.
Etsikää kaikkialta!
Hänen on oltava jossakin.
Ulospääsyä ei ole!
Älkää päästäkö häntä pakoon.
Minne hän katosi?
Mitä teet pullossani?
Jos annat minut ilmi, muutun isoksi.
Murskaan talosi
JUO MINUT
miljooniksi palasiksi.
Sitähän me emme halua. Hyviä pulloja on vaikea löytää.
Nimeni on Cyrus. Minun kotini on sinun kotisi.
Kun lopulta ilmaannuit, väitit olleesi Ihmemaassa.
Missä oikeasti olit?
-Ystävän luona. -Missä?
-Agrabah kuulostaa kauniilta. -Toivottavasti näen sen vielä.
Missä sinun kotisi on?
Englannissa, vaikkei se ole tuntunut kodilta viime aikoina.
Olemme kumpikin muukalaisia oudossa maassa.
Voihan sitä oudoksikin sanoa. Vaarallinen on parempi sana.
Taidat osata huolehtia itsestäsi.
-Pitääkö sinun palata pian kotiisi? -Sain sen, mitä tulin hakemaan.
-Mitä niin? -Todisteita, että tämä on totta.
-Vai vielä todisteita. Ei tipu! -Puhuva kani, jolla on vaatteet.
-Kukaan ei väitä, että keksin sen. -Se on varmaa.
Mihin tarvitset todisteita? Otit melkoisen riskin palatessasi.
-Onko kyse miehestäsi? -Ei. Ei mitään sellaista.
-Hyvä. -Hyväkö?
Hyvä, ettet ole erossa rakkaastasi. Se olisi hirmuinen kohtalo.
Niin olisi.
Todisteet ovat isälleni. Hän pitää minua hulluna.
Otat riskin sellaisen takia, joka ei usko sinua.
Kun todella rakastaa jotakuta, ei tarvitse todisteita. Sen tuntee.
Ehkä sinun maassasi.
Minun maassani toivoisin, että asiat olisivat...
Mitä niin?
Löysit pulloni. Kaikki on mahdollista.
"Valtijattareni minun, tahtoni on sinun. Kerro kolme toivettasi."
-Jos toivot pääseväsi täältä... -En toivo mitään!
Liittyykö tämä tapaamasi pullonhenkeen?
Kerroit isällesi vapauttaneesi hänet, ja matkasitte maailmasta toiseen.
Taistelitte merirosvoja vastaan, uitte merenneitojen kanssa ja sitten-
-kuten miehillä ja naisilla on tapana, rakastuitte.
Myönnätkö senkin valheeksi?
Aina vain mielenkiintoisempaa. Olen kuullut Kiehuvasta merestä.
-Paikan päällä se on ihmeellisempi. -Kuten sinäkin.
Varovasti.
En ole koskaan tavannut kaltaistasi ihmistä.
Enkä minä ole koskaan tavannut kaltaistasi henkeä.
-En oikeastaan minkäänlaista henkeä. -Hyvä on.
Anteeksi. En ole tottunut toivomaan, vaan toteuttamaan toiveita.
Mitä tarkoitat?
Sadan vuoden ajan olin pullon vankina.
Olin ihmiskunnan toiveiden orja.
Kaiken sen ajan toivoin ainoastaan, etten enää ikinä joutuisi vangiksi.
Nyt minulla on toinen toive.
Odota. Sinun maailmassasi taitaa olla tapana...
-Kyllä! -Mitä?
-Kyllä! Suostun. -Et vielä kuullut puhettani.
Se oli hurmaava ja kaunopuheinen...
Sydämemme ovat kietoutuneet yhteen.
Tästedes tiedämme, milloin olemme toistemme lähellä.
-Juokse, Alice! -Kun sinut löydettiin, olit lohduton.
Sanoit, että elämäsi rakkaus murhattiin...
En sanonut noin.
Olit huomionkipeä pikkutyttö, joka kaipasi rakkautta.
Niinpä keksit satumaan, jossa sinusta saattoi tulla sellainen kuin halusit.
Pitkä, urhea, kaunis. Et ole ainoa lapsi, joka niin tekee.
Olet vain ensimmäinen, joka uskoo siihen aikuisenakin.
En usko siihen enää.
Tiedämme, että valehtelet. Itket yhä hänen peräänsä unissasi.
-Mitä? -Unissasi. Joka yö.
Itket Cyruksen perään.
Anteeksi häiriö.
-Saanko lainata häntä? -Cyrus. Ei!
-Cyrus! -Alice!
Cyrus!
Ei!
Cyrus.
Käytössämme on uusi menetelmä, joka voi poistaa tuskasi.
Se saa sinut unohtamaan minkä tahansa-
-tai kenet tahansa.
Yksi hoito, ja kaikki katoaa.
-Sattuuko se? -Vähän.
Paljon vähemmän kuin sinuun sattuu nyt.
Tarvitaan vain allekirjoituksesi.
Hyvä tyttö. Mene nyt nukkumaan. Huomenna alkaa uusi elämä.
Cyrus.
On aika. Hae tyttö.
Saanko edes pukeutua?
-Sinä! -Etkö muuta aio sanoa?
-Kiva nähdä sinuakin. -Mitä teet täällä?
-Meidän on lähdettävä. -Et ole todellinen.
Olen erittäin todellinen, ja meidän on lähdettävä nyt.
-Hoitelin vartijat. Reitti on selvä. -En voi.
-Kuuntele minua, Alice. -En lähde minnekään.
-Miksi olet noin itsepäinen? -Siellä hän on.
-Hän ei tehnyt mitään. -Totta.
Jos hän olisi ollut avuliaampi, olisimme jo kaukana.
-Viekää hänet pois. -Tunnet minut. Sinä muistat!
-En halua muistaa, vaan unohtaa. -Kuuntele.
-Ei! -Hän elää.
-Kani näki hänet. Cyrus elää. -Mahdotonta.
Tiedät, ettei mikään ole mahdotonta Ihmemaassa.
-Tuoko oli muka pelastaminen? -Oikeastaan minun piti tuoda viesti.
En suunnitellut... No, lähdetään sitten.
SAIRAALA
-Olet myöhässä. Yllätys. -Sinusta kaikki ovat myöhässä.
Standardini ovat korkealla. Mukava maailma täällä.
Mitä ainetta maa on? Kovaa käpälille.
Pysähdy, Alice. Älä tee tätä. Minä voin parantaa sinut.
Jäämmekö kuuntelemaan häntä?
Näettekö näkyjä, tohtori? Siihen on kuulemma hoitokeino.
-Mitä nyt tehdään? -Juostaan.
Varokaa. Pois tieltä!
Pois tieltä!
Voi ei.
-Jäämme kiinni. -Emme jää.
-Sieltä he tulevat. -Kani.
Emmekö voisi mennä pehmeämmälle maalle?
-Kaiva! -Hyvä on.
Matkaan!
-Mitä odotat? -En lähtenyt sieltä hyvissä väleissä.
-En minäkään, mutta jos Cyrus elää... -Sitten sinun on mentävä.
Kuuntele.
Kauan sitten hankin sinulle sydämesi takaisin. Auta minua saamaan omani.
Tuolla he ovat!
-Voit kokeilla tietysti onneasi. -Piru vie.
Hyvä on sitten. Seuraavaksi Ihmemaa.
Ihmiset.
Vihaan tätä kirottua paikkaa.
Varovasti. Laskeuduimme Vaahtokarkkisuolle.
Totta kai, koska karamellilla täytetty lampi käy järkeen.
Liikettä kinttuihin. Molempiin!
-Mikä sotku. -No niin, Kani.
-Missä näit Cyruksen? -En oikeastaan nähnyt. Sanoitko niin?
-Niinhän sinä sanoit. -Se oli vertauskuva.
Olin teellä Unikeon luona, ja hän sanoi nähneensä Cyruksen.
Tulimme tänne vain narkolepsiasta kärsivän jyrsijän takia.
Älä hänestä välitä, Kani.
Cyrus on Hullun Hatuntekijän vanhassa talossa.
Hatuntekijää ei ole näkynyt aikoihin.
Eikä hän tänne palaa. Hän löysi kivan paikan, jonka piti olla minun.
Siellä sudenkorennot eivät muistuta lohikäärmeitä. Kasvatko sinä, Kani?
-Voi olla. Sitä sattuu täällä. -Me uppoamme.
-En voi liikuttaa jalkojani. -Missä Hatuntekijän talo on?
-Sysimetsässä tietenkin. -Meidän on päästävä täältä.
-Ihanko totta? -Kaikki järjestyy. Haen apua.
Älkää huoliko. Kaikki järjestyy.
-Älä liiku. Uppoamme nopeammin. -Hidas kuolema onkin miellyttävämpi.
Tämä on nöyryyttävää. Kuolen kuin s'more.
-Mikä? -Keksiä ja suklaata...
...jossa on paahdettu vaahtokarkki. Unohda. Me kuolemme.
Tuohan on nerokasta.
-Mitä oikein teet? -Paahdan vaahtokarkkeja.
Taisit olla pöpilässä syystä.
Näetkö?
Missä Kani on? Pian on myöhä. Haluan nukkua omassa sängyssäni.
-Et voi lähteä. Emme ole löytäneet... -Cyrusta. Nimenomaan.
Kani ei ollut nähnyt häntä. Jos olisin tiennyt, en olisi tehnyt tätä.
-Cyrus ei välttämättä ole hengissä. -Entä jos onkin?
Lähdin Ihmemaasta, koska tein täällä paljon pahaa.
Monet haluavat minut hengiltä. Heillä on siihen ihan hyvät syyt.
Lähdin, jotta minulla voisi olla tulevaisuus.
Pitäisikö se riskeerata aavistuksen takia?
-Voin maksaa sinulle. -Miten?
-Ei sinulla ole mitään, millä maksaa. -Tuo ei ole täysin totta.
Minulla on jotakin rahaa parempaa.
-Toivomuksia. -En tajua.
-Mikset vain toivo Cyrusta takaisin? -Toiveet voivat olla arvaamattomia.
Jos käytän toiveen Cyrukseen, hän voi palata puuhun hirtettynä.
Toivomuksissa on toisinaan lisäehtoja.
Pitää olla varovainen, mitä toivoo.
Pitää toivoa niin, ettei tule mitään. seuraamuksia. Pystyn siihen.
Tarkoittaako tuo, että jäät?
Jos löydämme Cyruksen, saan toiveen ja mitä tahansa.
Hommaa minut metsään.
-Uskotko siis Kania? -Sinä epäilet, mutta minä uskon.
Voi ei.
-Siinähän sinä olet. -Korvani!
Lopettaisitko? Teidän majesteettinne, voin selittää.
-Olet myöhässä. -Anteeksi. Tulin heti, kun pääsin.
-Kerroitko Alicelle kuulemastasi? -Kyllä. Onko Cyrus oikeasti elossa?
-Minä kysyn kysymykset. -Olemmeko nyt sujut? Hain hänet...
Vasta, kun peli on ohi. Valmistelemme yhä pelilautaa.
Saat raportoida kaikki Alicen teot.
Minne hän menee, kenelle hän puhuu, mitä hän ajattelee.
Silmäni eivät riitä. Tarvitsen tähän korvasi.
Ne saavat joko auttaa minua tai koristaa tätä huonetta.
-Onko selvä? -Kyllä, teidän majesteettinne.
Mene sitten.
Sysimetsä. Hatuntekijän talo on toisella puolella.
SYSIMETSÄ
-Entä jos tämä on ansa? -Otan riskin Cyruksen tähden.
Mennään sitten.
Sanoit, että Punainen kuningatar heitti Cyruksen Kiehuvaan mereen.
-Miksi hän tekisi niin? -En tiedä.
Haluaisin nähdä hänen ilmeensä, kun hän tajuaa-
-etten ole anteeksiantavainen.
Varsinkin kun taon hänen naamaansa oksaa vasten.
-Et kuulosta omalta itseltäsi. -Olen kuulemma vaaraksi kaikille.
-Ei kaikkea pidä uskoa. -En uskokaan.
Kun luulin Cyruksen kuolleen-
-lakkasin uskomasta mihinkään.
-No? -Hän on palannut.
-Mitä tyttö tekee nyt? -Etsii pullonhenkeään.
Emmekö sitä halunneet, Jafar?
Emme saa haluamaamme ilman pulloa ja käytettyjä toiveita.
Älä ole siis liian tyytyväinen itseesi.
-Älä puhu noin. Olen kuningatar. -Valta on erikoinen asia.
-Se voi olla katoavaista. -Oliko tuo uhkaus?
Ne uhkailevat, jotka eivät uskalla toimia.
-Sinä tarvitset minua. -En enää.
Tein sen, mihin sinä et pystynyt.
-Toin Alicen takaisin Ihmemaahan. -Et ole siis enää hyödyllinen.
Minä jatkan tästä.
Tiedätkö, missä hän on?
Tiedätkö?
Aivan oikein. Et tiedä.
Et ole enää Agrabah'ssa.
Tämä on minun maailmani-
-eli vain minä tiedän, missä hän on.
Vain minä tiedän, minne hän menee.
Jos haluat apuani...
...sopimuksemme pysyy voimassa.
-Hankin sinulle toivomukset. -Mistä hyvästä?
Kaikki aikanaan.
Ota räsymattosi ja lennä pois.
Anna minun huolehtia Alicesta.
Sinun tähtesi toivon niin.
Olemme kävelleet ikuisuuden. Meidän pitäisi olla jo talolla.
Piru vie.
ETSITÄÄN PÄÄN KANSSA TAI ILMAN HERTTASOTILAS
-Mitä oikein teit lähdettyäsi? -Älä kysele.
-Mihin suuntaan? -Ylös.
Vaeltaminen kyllästyttää. Tarvitsemme toisen näkökulman.
Mitä tarkoitat?
Ylhäältä näkisin Hatuntekijän talon.
Näitä ei tarvita.
Näen sen. Hatuntekijän talo ei ole kaukana.
Herttasotilas? Will?
Irvikissa. Pelästytit minut.
Kai muistat minut.
-Alice tässä. -Kyllä muistan.
Näytät erilaiselta.
Kuten kaikki. Ihmemaasta on tullut oudompi.
Minä olen outo, sinä olet outo. Yhdessä olemme outolaisia.
Hauska tavata sitten. Nyt kun olemme taas ystäviä-
-et kai söisi ystävääsi?
En ainakaan ilman pippuria.
Saaliita on nykyisin harvassa. Metsät olivat ennen täynnä ruokaa-
-mutta nyt täällä olet vain sinä.
Punainen kuningatar lupasi sinun olevan maailman maukkain ateria.
Katsotaanpa.
Kiusaa jotakuta itsesi kokoista.
Uskomatonta.
-Sinä olit... -Urhea? Uskalias?
-Varastamassa toivomukseni. -Niin...
Taisit ymmärtää väärin. Minähän vain suojelin niitä.
-Pitäisikö tuo uskoa? -Ei oikeastaan.
Keskustellaan siitä, kuinka pelastin henkesi.
Toivomusta ei voi varastaa. Se pitää saada.
Tiedän sen. Kaikki sen tietävät.
Haetaan Cyrus.
Tuolla! Pidetään kiirettä. Cyrus!
Hatuntekijän talo. Cyrus.
Cyrus!
-Olen täällä. -Alice.
Hänen täytyy olla täällä. Ehkä hän on nukkumassa.
Täällähän te olette. Olen etsinyt teitä kaikkialta.
Tulin suolle apujoukkojen kanssa, mutta olitte jo lähteneet.
Kaiva meidät takaisin kotiin.
-Cyrus ei ole täällä. -Hänen täytyy olla.
Alice. Alice!
Valitettavasti hän ei ole.
Ehkä hän ei koskaan ollutkaan...
-Ehkä Unikeko erehtyi talosta... -Riittää jo, Kani.
Jos Cyrus olisi täällä, hän olisi tullut jo esiin.
-Hän on siis todella poissa. -Alice.
Nyt hän menetti Cyruksen kahdesti. Miksi teit noin?
Tulkaa äkkiä!
Löysin tämän. Tämä oli Cyruksen.
Mistä sait tuon?
-Se oli nurmikolla. -Hän on elossa.
Mikään ei selviä Kiehuvasta merestä. Jos tuo selvisi, niin selvisi hänkin.
Kaulakorussa on taikaa. Siksi se selvisi.
Sitä käyttänyt mies oli vain lihaa ja verta. Hän on poissa.
Olen pahoillani. Lähdetään nyt.
Kani voi kaivaa kolon, ja sinä voit saada uuden elämän.
Eikä. En lähde minnekään.
-Älä ole nyt itsepäinen, Alice. -En olekaan.
Lähde sinä, jos haluat. Minä jään.
-Kaulakorun takiako? -Koska hän on täällä.
Ei sinulla ole todisteita.
Kun todella rakastaa jotakuta, ei tarvitse todisteita. Sen tuntee.
Hän on täällä, ja minä löydän hänet.
Kysymys kuuluu: lähdetkö mukaani?
-Pelkäsin, että kysyisit tuota. -Onko tuo myöntävä vastaus?
Piru vie. Mennään sitten.
Alice.
Ei!