Grădina secretă
Chiar înaintea separării dintre India și Pakistan
Vremuri zbuciumate, cînd mii de familii fugeau de conflicte și boli.
Traducerea și adaptarea: ValiPod
Ayah, plecăm. Ayah!
- Aduceți mașina! Vă rog! - Da, domnule.
- Jemima? - Ayah. Ia geamantanul!
Poți să dormi?
Acum!
Ți-e frică?
Să nu-ți fie.
Vrei să-ți spun o poveste?
Au fost o dată doi oameni, Rama...
și Sita.
Și ei se iubeau.
Își petreceau zilele dansînd și cîntînd împreună.
Grrr!
Dar apoi Sita a fost răpită de demonul Ravana.
Grrr!
Ayah?
Ayah? Ayah!
Tata?
E timpul să dormim, Jemima.
Au fost o dată două fete, Mary and Jemima.
Își petreceau zilelele spunîndu-și povești una alteia.
Și apoi, într-o zi,
părinții lor au fost răpiți
de demonul Ravana...
...lăsîndu-le singure.
Din cîte am înțeles, mama ei s-a îmbolnăvit de holeră, pe neașteptate.
Tatăl a fugit cu ea la spital.
Ea a murit în acea noapte, tatăl următoarea dimineață.
Nu poate rămîne aici.
Păi... are un unchi în Anglia.
O să o trimitem cu ceilalți copii.
E dezgustător.
Atunci o să-ți fie tare foame.
N-am spus că poți face asta.
N-ai spus că nu pot. Dacă tu nu mănînci, mănînc eu.
Nu înțelegi. Am nevoie de mîncare mai bună.
Părinții mei au murit.
Toți am pierdut pe cineva, fato.
Vrei să îți spun o poveste?
Nu. Nu sînt un copil.
Era o dată un împărat al mărilor.
Numele lui era Varuna, și...
a...
Nu sînt un copil.
Nu ești tu prea interesantă, hm?
Să nu te aștepți la lux.
Misselthwaite nu e locul de altă dată.
Sălbaticii de soldați l-au folosit ca spital în război, a rămas un dezastru.
Nu-ți pasă?
Contează dacă îmi pasă sau nu?
Măi, dar chiar ești o rățușcă ciudata.
Aia e marea?
Nu, sînt mlaștini.
Acolo trăiesc doar ponei sălbatici și oi.
Și uite. Asta e acasă.
Ăsta e Misselthwaite.
Să nu te aștepți ca unchiul tău să vină alergînd.
Nu îi merge foarte bine.
Să nu te zgîiești la el cînd vezi că e întristat.
În primul rînd: sîntem electificați complet.
Asta nu înseamnă că electricitatea funcționează tot timpul.
Așa că dacă ai noaptea nevoie la baie, iei o lampă.
În al doilea rînd, domnul Craven este văduv și singur.
A promis că va veni curînd cineva care să aibă grijă de tine.
Dar pînă atunci, să nu te aștepți să ai cu cine vorbi,
pentru că nu va fi așa.
N-am nevoie de distracție. Nu sînt un copil.
Ți se va spune în ce camere ai voie să intri
și în care nu.
Dar pînă atunci stai doar în camerele tale.
Fără explorări, fără băgat nasul peste tot.
Vă asigur, doamnă. Medlock,
că nu îmi bag nasul pe nicăieri.
Mamă?
M-am urcat. Mamă, uită-te! Te rog!
Hello?
E cineva?
Hello?
E cineva?
Nu, domnule. Vă rog, lăsați-le pe alea.
Armata va veni să le ridice.
Haideți.
Veniți înăuntru.
Tu cine ești?
Dar ce salut e ăsta?
O să-mi zici Martha. Tu ești Mary, am înțeles.
Brrr! E chiar rece azi, dar primăvara e pe drum.
Așa zice fratele meu, Dickon. E tot timpul pe mlaștină.
Mi-a fost frig azi-noapte și nu m-a auzit nimeni cînd am strigat.
Păi probabil dormeam și noi.
Și am auzit zgomote. Bocete, țipete.
Nu, ai auzit vîntul, atît.
Ayah a mea ar fi venit dacă aveam nevoie de ea.
Oricine ar fi Ayah, nu e aici, nu?
Dar nu vei fi servitoarea mea?
Eu am venit doar să verific dacă e aprins focul,
camera e în regulă, și tu ai mîncare în tine.
Hai, pregătește-te. Se răcește terciul.
Eu nu mănînc terci.
La micul dejun mănîc bacon și ouă.
Și mie îmi plac. Dar acum ai terci. Mănîncă.
Dar trebuie să mă îmbraci.
Să te îmbrac? Dar nu știi cum?
Mama zicea tot timpul că nu înțelege cum copii bogătașilor
nu rămîn niște proști, fiind tot timpul spălați și îmbrăcați
și plimbați de parcă sînt păpuși.
Și eu eram bucuroasă să am pe cineva tînăr în casă.
Nu contează! Nu are nicio importanță.
Nu putem să le lăsăm așa, grămadă.
Păi, scapă de ele! Aruncă-le. Arde-le. Nu mă interesează!
Casa va fie mai bine fără ele!
- Și acesta? - Te rog, nu vreau să-mi aduc aminte de ea.
S-a dus.
Unu, doi...
Treizeci și unu...
Cincizeci și șapte, cincizeci și opt...
Șaptezeci și șase, șaptezeci și șapte, șaptezeci și opt...
Hello?
Tu ești fratele lui Martha?
Vino înapoi!
Nu!
Poftim. Acum ai mîncare. Poți pleca.
Să nu îndrăznești. Ești prea aproape!
Vreau să pleci!
Băi, pe bune acum...
Mă urmărești?
Mary! Mary?
Aveți probleme cu cîini sălbatici la conacul ăsta?
Nu este un conac, este o moșie.
Și bineînțeles că nu avem o problemă cu cîini sălbatici.
Nu sîtem în colonii.
Și pe viitor baia va fi pregătită la 5:25,
și mă aștept să fii în camera ta atunci.
Ayah, te rog fă-o să se liniștească!
Erai aici cînd au venit soldații?
Ai lucrat la spital?
Au murit soldați aici, nu?
Te rog, nu face asta.
Murdărești covorul, și rochia
și eu va trebui să le curăț pe ambele.
Zgomotele pe care le aud noaptea,
sînt soldați morți care bîntuie casa?
Dacă auzi zgomote, întoarce-te pe partea cealaltă și mai dormi.
Nu eu am cerut să vin aici!
Și nici domnul Craven nu a cerut să te ia,
dar a făcut-o.
Doamnă Pitcher?
Mi-ați dat un sandwich ieri.
Aș dori aceeași carne în sandwich și azi.
Vă rog?
Aici erai.
Salut.
Care ar fi numele tău?
Ești un cîine băiat sau fată?
Eu cred că ești fată.
O să-ți zic Jemima.
Haide, Jemima!
Așteaptă-mă!
Unde mă duci? Jemima!
Deci aici trăiești.
Mary!
- Ne vedem mîine. - Mary!
Te-am văzut.
N-aș putea zice că am văzut destul cît să te pot identifica,
dar sînt sigură că dacă zic 'micuța servitoare',
o să ai necazuri, nu?
Nu sînt servitoare.
Mă cheamă Mary Lennox.
Mama mea era sora stăpînei acestei case
este a unchiului meu acum, și ai face bine să-mi arăți respectul pe care îl merit.
Niciun respect. Sînt Colin Craven și unchiul de care vorbești este tatăl meu.
Dacă aș trăi, locul ăsta mi-ar aparține.
Sîntem verișori.
Dar n-am auzit de tine.
Nici eu de tine.
Ești foarte slabă.
Tu ești foarte alb.
Nu ți se văd dinții cînd zîmbești.
E, tu nu zîmbești deloc.
De ce ești aici?
De ce n-aș fi?
Nu vreau prieteni.
Am destui.
Deci tu strigi noaptea.
Am crezut că locul ăsta blestemat e magic...
Crezi că e blestemată casa?
De toți soldații care au murit aici.
Nu. Blestemul a venit înainte de război.
Motivul pentru care se zice că e blestemată
este că a omorît-o pe mama, și a încercat să mă omoare și pe mine.
Și mama mea e moartă. Eu am omorît-o.
Serios?
Ei, atunci amîndoi știm ce e tragedia, nu?
Tata!
Trezește-te, fetițo.
Stăpînul vrea să te vadă.
Hai, fetițo, poți mai mult decît atît.
Mama ar zice că faci foarte puțin, cît poți de repede.
M-am decis că îmi place mama ta.
Nici nu ai cunoscut-o. Mănîncă.
Îmi place și fratele tău, Dickon. Și pe el l-am cunoscut.
Mă rog, l-aș fi cunoscut, dar a fugit. Măcar l-am văzut.
Dickon are destule probleme și fără să îl sîcîi tu.
Nu-ți face griji, n-o să-i placă de mine. Nimănui nu-i place.
Și ție îți place de tine?
Tot mama mi-a spus asta odată.
Am enervat-o și s-a întors către mine zicînd:
"Stai acolo zicînd că nu-ți place una sau alta".
"Dar de tine îți place?"
Nu că aș vrea să întrerup aceste amintiri,
dar sînt oameni care ne așteaptă.
- Doamnă Medlock, îmi pare rău... - Nu e vina ei.
Eu am întîrziat. Ea mă dojenea din cauza asta.
Păi, nu contează a cui e vina.
Ce contează e că ai întîrziat. Haide.
Cînd vorbește cu tine, răspunzi cu "Domnule".
Ai înțeles? Da, doamnă Medlock.
Dacă se uită la tine,
îl lași să se uite, dar nu te zgîiești și tu.
Și nu spune cine știe ce prostii. Are destule griji.
Vino, fetițo.
La lumină, unde te pot vedea.
Doamna Medlock zice că faci dezordine pe aici.
Ar vrea să te trimit la școală.
Nu aș vrea asta, domnule. Îmi place aici.
Atunci îți vom găsi o guvernantă.
Nu, nu am nevoie de guvernantă.
Am multe de învățat aici la Misselthwaite, domnule.
Locul ăsta nu te poate învăța nimic.
Vreau să mă joc afară.
În India era prea cald să fac asta.
Sînt obligat de lege să te dau la învățătură.
Atunci va trebui să încălcăm legea, nu?
Doamna Medlock zice că o vede pe mama ta în tine.
N-aș fi așa de sigur.
I-a plăcut de mama mea? Nu pare să-i placă de mine.
Nu pe mama ta o văd.
O vedeți pe sora ei geamănă. Soția dumneavoastră.
Mama a zis asta o dată.
Dacă îmi faci necazuri, te trimit la școală imediat.
Ai înțeles?
Toate femeile părăsesc Misselthwaite, într-un fel sau altul.
Hai, du-te.
Nu voi merge la școală, și nu voi avea o guvernantă.
- Nu? - Ordinele domnului Craven.
Nu vrea să părăsesc casa asta blestemată ca celelalte femei.
Vă rog să-i spuneți doamnei Pitcher să îmi facă sandwich-urile ei speciale.
Cu mai multă carne. O cerere specială.
Trebuie să cresc.
Salut.
Jemima!
Jemima.
Nu.
Oh, nu.
Nu!
Jemima?
Jemima!
Salut.
Ăsta e un loc misterios.
Vino înapoi și o să îți îngrijesc rana.
Capcana nu a fost vina mea.
Foarte bine.
Pot să-ți văd laba, Jemima?
Promit să nu-ți fac rău.
Nu vrei ajutor? E OK.
Ne ocupăm de ea mai tîrziu.
Mai întîi trebuie să explorăm.
Ține pasul, Jemima.
Erau cîndva doi prieteni pe nume Mary și Jemima,
care au descoperit o grădină misterioasă.
Salut și ție.
Nu-i face rău. E doar privighetoare prietenoasă.
Ce e?
Asta e cea mai bună idee pe care ai avut-o.
Mary!
Mă întorc mîine să văd cum e cu piciorul.
Mary!
Dar...
ești murdară,
și părul ți-e năclăit și ud.
Domnul Craven a zis să mă joc. Mă joc.
Colin... Nu!
Stai liniștit. Nu, te rog.
Nu îmi place. Are un gust oribil, te rog!
Știu că nu-ți place, doar că te va face bine.
- Te rog, te rog! - Știi foarte bine,
ori medicamentul, ori proteza.
Haide. Trece repede. Doar...
Te rog! Nu-mi place.
Are un gust oribil. Nu-mi place.
Mă întorc mai tîrziu, cînd te vei fi calmat.
Uneori trebuie să fiu legat, sau sub medicație.
Tata zice că e pentru binele meu.
Deși îl văd foarte rar. E totdeauna foarte ocupat.
Credeam că nu vei mai veni.
Ășta e scaunul tău?
Nu e treaba ta! Nu-l atinge!
Ah, e bun. Se mișcă bine. Îl folosești?
Nu pot. Ai văzut cocoașa tatălui meu.
Ei, la mine e mai rău. Niciodată nu am putut merge.
Putem folosi scaunul să explorăm? Îl pot împinge...
Verișorul tău e pe moarte.
Nu arăți ca cineva care e pe moarte.
Și cîți muribunzi ai văzut?
Am putea merge afară, și cine știe, te-ai putea simți mai bine.
Au încercat odată să mă scoată afară,
și putoarea trandafirilor aproape m-a ucis.
Ți-e teamă de flori? Nu prea e normal.
Dacă ți-aș spune că știu un loc magic?
Unde păsările îți cîntă
și un cîine prietenos se joacă cu tine?
Aș spune că minți.
Și nu mă interesează,
chiar dacă spui adevărul.
- Dar... - Sînt obosit. Poți pleca.
Poftim?
Sînt obosit.
Nu mă asculți. Te rog pleacă.
Nu sînt jucăria ta, să mă lași din mînă cînd vrei tu!
Tu ai venit la mine. Nu eu te-am chemat.
Ți-am spus secrete, despre locul meu magic.
Secrete care nu mă interesau.
Acum dă-te jos din patul meu și lasă-mă.
Asta e mama ta?
Tocmai plecai.
Mi se zice că semăn cu ea.
O urăsc că a făcut asta. Că a murit.
O urăști?
Mama mea m-a iubit enorm. Toată lumea spune asta.
Și apoi a murit, lăsîndu-mă singur.
E de neiertat.
E, mama mea nu m-a iubit niciodată.
Vrei să-mi citești? Cît încerc să adorm?
Adorm greu.
Știu...
O să-ți spun o poveste cu zei
și o ceartă despre cine a făcut primul focul.
Asta sună penibil.
Citește-mi asta.
De ce rîzi?
S-ar putea să fii cel mai necioplit băiat pe care l-am cunoscut.
Foarte bine.
Dar n-ai mîncat nimic.
Nu mai face scandal!
Martha, poți să-mi povestești despre mătușa Grace?
Mama ta nu vorbea de sora ei deloc?
Nu vorbea deloc despre Anglia.
Erau foarte apropiate.
Ce plînsete am auzit cînd au anunțat
tatăl tău va fi instalat în India.
Am servit la ultimul bal pe care l-au făcut aici.
Le-am văzut dansînd...
Casa asta era plină de lumină,
rîsete, fericire.
Săraca mama ta.
Nu știu cum trăit cu pierderea surorii.
Nu cred că și-a revenit vreodată.
Mama, am o nouă poveste pentru tine.
Nu, dragă. Am nevoie să fiu singură.
- Mamă! - Te rog, pleacă!
Haide. Mamă!
Mary! Mary, te rog, dragă, las-o pe mama în pace.
De ce nu vrea să mă vadă? Ce e în neregulă cu mine?
E doar bolnavă, asta e tot.
Atunci de ce nu moare, să ne lase pe toți în pace?
Nu trebuie să mă îmbraci în dimineața asta.
Mă descurc.
Jemima?
Jemima!
Dickon?
Stop!
Știu că tu ești, Dickon.
Și dacă nu vrei să îi spun surorii tale să te tragă de urechi...
Sora mea mă iubește mai mult decît pe tine.
Nu te va mai iubi atît cînd va afla că faci braconaj pe mlaștină.
Braconaj?
Nu asta fac.
Ai fugit de mine. Asta înseamnă vină.
Vină pentru ce i-ai făcut lui Jemima a mea.
Nu sînt sigur că îi place numele Jemima,
avînd în vedere că e băiat.
Băiat? Nu contează.
Și-a prins laba într-o capcană.
Spune-mi unde îl găsesc.
De ce aș avea încredere în tine.
Știu cum să îl fac bine.
Ai încredere în asta.
Trebuie să ții un secret.
Pe onoarea mea că îl țin.
De ce ai scuipat în palmă?
Scuipi și tu, apoi dăm mîna și sîntem legați.
Dacă ești prea domnișoară, atunci n-are...
Nu sînt o domnișoară, domnule.
Și e secretul meu, și tu trebuie să îl păstrezi.
Ai venit doar să-mi ajuți cîinele.
Wow.
Pe aici.
Poți face așa?
Ia uite.
Salut, prietene.
Cum ai ajuns aici?
Stăpînul n-a mai venit de la război?
Crezi că și-a pierdut casa?
Nu-ți fac niciun rău.
Hei...
Ce faci? M-ai păcălit!
- Ține-i capul. - Totul a fost un truc!
Dacă îl îngrijim acum, își pierde piciorul,
și probabil, și viața.
Încet.
Are încredere în tine.
Nu e nimic rupt, dar pare că s-a infectat.
E apă pe aici?
Asta e foarte bine.
E mai bine, nu-i așa, domnule?
Sus.
Dickon, n-ai reparat nimic.
- Ai făcut mai rău. - Dă-i puțin timp.
Amîndoi.
Am făcut tot ce am putut.
Sperăm că grădina îl va face bine prin magie?
Mîine dimineață vom avea un răspuns.
- Are un lac? - Nu i-aș spune lac, un iaz poate, și un pîrîu.
Acum, promiți să scuipi?
S-ar putea să trebuiască să mă înveți să scuip.
Surprinzător de simplu.
Am scuipat și nu voi spune nimănui.
Acum, spune-mi totul despre cîinele tău.
Îi place grădina? E dresat?
De fapt, am o carte despre dresajul cîinilor.
E pe scaunul ăla. Adu-o.
Cînd ai folosit ultima dată scaunul?
Adu-mi cartea...
Nu cred că spatele ți-e atît de rău pe cît zici.
Și eu știu că nu ți-ai omorît mama.
Deci cine e mai mare mincinos?
Ai întrebat de mine?
Am spus că te-am auzit.
Mi-au spus că ți-ai pierdut ambii părinți într-un mod tragic.
Au spus foarte clar că nu ești o ucigașă.
Ai încredere în mine?
Trebuie să-ți arăt ceva.
De ce aș avea încredere în tine?
O să mă rănești la spate.
Mi-am dorit să moară și s-a întîmplat.
Sînt sigur ucigașa ei. OK, bine, te cred.
Dar dacă mă duci la grădină, mă vei omorî și pe mine.
Bineînțeles că nu te duc la grădină.
E ceva ce trebuie să vezi.
Aveam trei ani cînd a murit mama ta,
și noi doi sîntem cam de aceeași vîrstă.
Asta era camera mamei mele?
Nu. Nu, du-mă înapoi!
Trebuie să vezi astea.
Nu te speria! O să-ți placă.
Mama ta. Mama mea.
A venit, nu vezi?
- Nu vreau să văd. - La Misselthwaite, să o viziteze pe mama ta.
A vrut să o vadă înainte să moară.
Și uite.
Nu, nu vreau să văd.
Vezi?
Sînt în grădina secretă.
Nu-ți fie teamă, uită-te.
- Și noi sîntem acolo. - Nu!
Am mai fost în Misselthwaite.
Deci ne-am mai cunoscut.
Nu e extraordinar?
Și știi ce e și mai extraordinar?
Mergeai.
Cum îndrăznești?
Ești doar geloasă pentru că mama mea mă iubea!
Ei, tu nu meriți iubirea unei mame!
Colin? Ești bine?
Unde te doare?
Nici măcar nu ai cocoașă.
Ba sigur că am.
Spatele tău e fix ca al meu.
Jur pe viața mamei mele că nu văd nimic acolo.
Hai, hai să te ridic.
- Ai grijă. - Mie îmi spui să am grijă?
L-ai văzut?
E mai bine!
Încă mai șchioapătă, dar își pune greutatea pe picior.
Grădina l-a făcut bine.
Dar a avut și ceva ajutor.
Nu, Dickon. Asta e o grădină fermecată.
- Ce faci? - Sînt un Yorkshire terrier.
Atunci sînt și eu un Yorkshire terrier.
Mary!
Privighetoarea ne-a ajutat să găsim o poartă.
E încuiată.
Nu pentru mult timp.
Cine e acolo?
E fata, nu?
Numele meu este Mary, și știi asta.
Nu vreau să vii aici!
Nu vreau să te văd. Ești rea!
Credeam că am trecut peste asta, Colin. Tu țipi, eu țip, nu iese nimic bun.
Dacă te prind aici, o să te biciuie.
Merită riscul.
Tu riști să fii trimisă la școală, noi riscăm mult mai mult.
Nu vă faceți griji, doamnă Medlock. Mă ocup eu de el.
De obicei nu face probleme la ora asta.
Mă ocup eu, doamnă Medlock. Continuați-vă treaba.
Sînt atîtea de făcut.
Dacă mai faci asta nu mă vei mai vedea niciodată.
E decizia ta.
El e Dickon.
Salut.
E drăguț.
Și poate să fluiere.
- Cînd îl vor veirifica din nou? - Îi aduc prînzul,
și după aia se întorc după 4 să vadă dacă a mîncat.
Nu merg!
Știi ce riști?
Va fi înapoi în camera lui înainte de 4.
Nu merg!
Și cînd am încercat să facem bine cîinele ne-a refuzat.
Ia-l de picioare, Dickon. Eu de mîini.
Sau... te putem duce în scaun,
te ducem în siguranță.
Îți promit că nu te omorîm.
Nu poți promite așa ceva!
Vei muri în patul ăsta,
și tot ce vei fi văzut este tapetul.
Chiar e asta ceea ce vrei?
Unde e Dickon?
Mergi prea repede.
Mergi prea repede!
Termină! E polenul, ți-am zis.
Inspiră.
- Mai trăiești? - Da, dar...
Hai să vedem ce doare și ce nu.
Dar trebuie să încerci, așa cum fac și eu.
Sună corect?
OK.
Mary, zidul. Oprește! Zidul!
Dickon, cum se cheamă alea?
Hydrangea.
Și alea?
- Hypericum. - Hypericum.
Sună mai bine cu accentul tău.
Colin, am un prieten bun pe care aș vrea să-l cunoști.
- Ține așa, și va veni. - E aici? Cîinele?
Ține mîna întinsă.
Vrea să te salute. Văd asta.
- Mănîncă din mîna mea. - Da.
- Și acum mă linge pe mînă. - Mda, face asta.
Gîdilă.
Nu are vreo boală?
Nu am văzut nimic.
Cum îl cheamă?
Îl chema Jemima.
Pînă cînd ea și-a dat seama că nu merge.
Acum e... Cîine.
Are nevoie de un nume mai bun.
Poate ar trebui...
Cum îl chema pe tatăl tău?
Marcus. Putem să nu îl numim după el?
N-ar trebui să-l numim nici după tata.
Tatăl meu se numea Hector. Și a fost un om curajos.
A fost?
Gata. Hector.
Pe Mary și pe Dickon îi știi deja.
Ei, eu sînt Colin, și sînt noul tău prieten.
Crezi că te poți strecura
și să te porti cum crezi, nu-i așa?
Micuță sălbatică.
Știam eu că ascunzi ceva.
Tu cu secretele tale și cu... ciudățeniile.
Doamnă Medlock, orice ați crede că făceam vă promit...
Hoție.
Comportament din ăsta barbar
ai învățat acolo, nu?
Unde le-ai găsit?
Sub o scîndură din podea. Unde mă duceți?
Înțelegi că aceste perle înseamnă ceva pentru mine?
- Îmi pare rău. - A fost peste tot.
Și la băiat.
Scaunul lui cu rotile era strîmbat cînd am fost la el dimineață.
Asta mi-a trezit suspiciunile. L-a găsit și pe băiatul meu?
I-am dat access în toată casa?
V-am avertizat ce poate face o fetiță.
Nu ți s-a explicat să nu intri în părți ale casei
în care nu aveai voie?
Colin este prietenul meu.
Am crezut că dacă îl pot face să-i placă viața...
Acest entuziasm l-ar putea omorî. Crezi că asta vrea?
Oh, ce ai făcut?
Doamnă Medlock,
să căutăm o școală pentru nepoata mea.
Vă rog.
Am vrut să fac să fie mai bine.
Undeva unde să o învețe respectul.
M-ați încuiat!
Dacă ai nevoie la baie, noaptea,
ți-am pus acolo o oliță.
E sub pat.
Martha îți va deschide dimineață.
Hei! Unde te duci?
Mary!
Vino după mine!
Mary, ce s-a întîmplat?
Mai sînt și alte secrete în grădina asta!
Deci mama lui Colin era pe moarte?
Da.
Și crezi că a venit aici?
Mama mea a venit să fie cu ea, în ultimele zile ale bolii lui Grace,
știind că vroia să moară lîngă copacul ăsta.
După care domnul Craven...
A închis grădina pentru că amintirea ei îi cauzau prea multă durere.
Nu avem mult timp. Mă trimit la școală.
Nu!
Asta e grădina lui Grace, și trebuie să îl facă bine pe fiul ei.
E rece.
E foarte, foarte rece.
- Nu cred că pot. - Sigur că poți.
- Nu cred că pot. - Te ținem bine.
Poate că nu e chiar atît de rece.
Așa.
Am făcut-o! Am făcut-o!
Acum întinde brațele și stai pe spate.
Și acum... ești liber.
Gata. Acolo, te rog.
De ce rîzi?
Doar mă bucur de fericirea ta.
Sîntem toți fericiți, nu?
Sîntem pirați.
Sîntem lorzi.
Sîntem cuceritori ai acestui loc frumos.
Asta e grădina noastră și o iubim.
Nu.
Nu e grădina noastră, și nu poate fi vreodată.
Trebuie să-ți arăt ceva.
Stop. Stop!
Știi ce s-a întîmplat aici, atunci?
De ce m-ai adus aici?
Pentru că trebuie să vezi.
Tu ai vrea să vezi locul în care a murit mama ta?
Mama mea a murit la spital, singură și în dureri.
Mama ta a găsit un loc mult mai bun.
Dickon, poți să-mi aduci niște flori?
Cele albe.
Și apoi du-mă acasă. Nu vreau să fiu aici.
Nu întelegi.
A murit aici pentru că era frumos,
și a făcut locul ăsta să fie magic.
I-a vindecat piciorul lui Hector, și...
Nu am vrut să văd rochiile și nu vreau să văd asta.
Te rog, du-mă acasă.
Oof! Bună, maimuțico.
Te îngrijorează ceva?
Mama ta e... tristă acum.
Tristețea ei a înbolnăvit-o.
Nu e vina ei.
Îmi pare rău. Nu am înțeles atunci.
Nu azi!
Colin, am găsit niște scrisori de la mama mea către mama ta.
Nu vreau să te văd azi!
Totul e despre tine.
Și nu vreau să mai merg în grădina aia!
Trebuie să auzi asta.
Vorbesc despre cum tatăl tău își concentrează toate temerile
despre boala mamei tale către tine.
Cum pare hotărît să te protejeze de lume.
Și e speriată...
de răul pe care ți l-ar putea face cînd ea nu va mai fi.
Dacă ai...
Trebuie să citesc scrisorile alea.
Ai mers.
Ascultă.
"E îndrăzneață, un pic periculos,
și are un spirit de ne zdrobit.
Mi-ar fi frică pentru ea dacă n-aș fi atît de mîndră de ea.
Cine e îndrăzneață? Te iubea, Mary.
- Nu vroia să fiu lîngă ea. - Poate că...
"Mă bucur foarte tare că Colin te face să rîzi.
O zi întreagă s-a prefăcut că e un cîine.
Ce frumos."
Un cîine?
"Archie pare mai îndrăgostit decît am văzut vreun bărbat.
Este la fel de înnebunit cum sînt eu după... Mary."
Tatăl meu mă vrea închis într-o cameră.
Asta e, nu?
Pierderile îi schimbă pe oameni.
Chiar și pe mama ta, Mary.
Nu o cunoști pe mama.
Dar știu ce înseamnă să pierzi pe cineva.
Ascultă aici, Mary.
"Acum două seri mi-a făcut un show de păpuși.
O poveste elaborată pentru care Ayah
a făcut niște draperii de mătase.
Mi-a spus povestea unui mit indian.
A fost extraordinar."
Nu citisem asta. Scrie de piesele mele?
Poate are dreptate.
Poate niciunul dintre noi nu ne-am cunoscut bine părinții.
Nu.
Nu putea să mă fi iuibit.
Scrisorile astea spun altceva.
Mary! Mary?
Avem o mare surpriză pentru tine.
Am primit azi de veste, și ce veste minunată.
Este o școală plină de oameni cum trebuie
și de disciplina care trebuie.
Mașina te ia la 3:30.
Am împachetat deja tot ce ai în valiză.
- Mîine?
Nu sînt pregătită.
- Unchiule? Te rog, unchiule! - Nu, nu faci asta!
De ce spuneți că fiul dumneavoastră are o cocoașă?
- Ce tot vorbești? - Colin.
Nu mai vorbi. Sau o să fie mai rău.
Crede că are o cocoașă, dar nu are, și cred că știți asta.
Îmi pare rău, domnule.
Chiar credeți că Grace ar fi vrut să trăiți așa?
Nu știi nimic despre soția mea.
Știu că nu ar fi stat la ușa camerei lui cînd el plînge noaptea.
Nu vedeți ce îi faceți?
Colin are nevoie să trăiască,
și casa asta e o închisoare pentru amîndoi.
Îmi pare rău, domnule. Pleacă mîine.
Bine.
Mă pot ascunde în grădină și să fiu fericită.
La școală? Nu pot.
Nici noi nu vrem să pleci.
Are dreptate. Nu vrem.
Dar nu poți sta în grădină pentru totdeauna. Viața trebuie trăită.
Mda, zice băiatul care nu a văzut nimic din ea.
Zice fata care atît de tare vrea să nu o iubească nimeni, că ajunge să o creadă.
Nu mă vor place ca voi. O să fiu din nou singură.
Fumul ăla... e normal?
- Nu. - Tată? Tată!
Du-te! Du-te!
Mary! Pleacă!
Cine e înăuntru?
Domnul Craven. Nu știm unde.
Știu eu unde ar trebui să fie!
Am chemat pompierii!
Mary!
Nu, fetițo.
Nu!
Întoarce-te, fetițo!
Domnule Craven!
Colin?
Colin!
Domnule Craven!
Unde e fiul meu? Unde ești?
Te rog...
Domnule Craven!
- Nu înțeleg. - Știam că veți fi aici.
Nu vin. Nu pot veni.
Domnule Craven, trebuie să veniți cu mine.
Nu plec fără fiul meu.
Fiul dumneavoastră nu e aici, domnule, dar e teafăr și în siguranță.
Nu îl pot părăsi.
Nu din nou.
Am plecat de lîngă fiul dumneavoastră acum cinci minute.
Vă dau cuvîntul meu, pe sufletul lui Grace Craven.
Haideți! Nu.
Nu vă pot ridica.
Nu pot.
Lasă-mă. Te rog.
Nu. Te rog, lasă-mă aici.
Are nevoie de dumneavoastră!
Am distrus totul.
Haideți! Mergem!
Domnule Craven, am nevoie de ajutor.
Mamă?
Mamă.
Te rog, stai.
Știu că nu poți, dar te rog, stai.
Mary!
Mary. Ești bine?
El. Ia-l pe le primul.
Arată-mi...
Arată-mi-l pe băiatul meu!
Ce frumos e!
Și e a noastră.
A fost a ei, dar acum cred că vrea să o împărțim.
Și el e aici?
Unde e băiatul meu?
Strigați-l, domnule.
Colin?
Colin!
Tată?
Colin.
Tată, sînt aici!
Colin?
Tată?
Am crezut că te-am pierdut.
Dintre toate locurile.
Nu. Stai.
Te rog.
Unu, doi...
Dar cum e...
Magie.
Secrete.
Ea.
Ea?
Mama lui.
Cum se face că tot copiii ne învață lucruri?
Cum e asta?
Îmi pare rău.
Îmi pare atît de rău.
Nu mai contează.
Acum, spune-mi...
Îți place grădina noastră?
Ferestrele mari, franțuzești dau în curtea interioară...
Erau odată trei oameni care se iubeau foarte mult.
Patru. Îl pui și pe Hector?
Poate l-am pus pe Hector și nu pe tine.
Cinci. Vreau să îl pun și pe tata.
- Și Martha trebuie numărată. - Șase. Și Martha.
Erau odată niște oameni care trăiau într-o casă veche, fără viață.
Aproape fără viață.
Și au descoperit o grădină.
Unul dintre ei a descoperit o grădină
și la început n-au știut,
- dar grădina era fermecată. - Era.
Și pentru că era fermecată, grădina avea să îi salveze
tot la fel de mult cît urmau ei să o salveze pe ea.
Cred că ar trebui să vorbești mai mult despre Hector.
Dacă nu vă potoliți,
nu mai spun povestea deloc!
- Iartă-mă, Mary. - Iartă-mă, Mary.
Mulțumesc.
Acum, dacă sînteți gata și faceți liniște,
încerc din nou...