Vi ble født i verdensrommet.
De fortalte oss at bakken var ubebodd. Men de tok feil.
Og vi har kjempet for livene våre helt siden vi landet.
Noen av oss har blitt nedbrutt.
Men fleste delen av oss er fortsatt her. Letende etter andre overlevende fra Arken.
Vi prøver å bygge noe ekte og vedvarende i villmarken.
Et hjem.
Lederne våre tror at for å overleve så må vi slå fred med Grounderne.
Men fred er et fremmed konsept her.
- Jeg nekter å gå inn. - Clarke.
Det minner meg på hva jeg gjorde for å få dem hit.
Måtte vi møtes igjen.
Grounderne kommer til å angripe denne leiren.
Hvis vi venter så dør vi!
Ti menn med automatiske rifler er alt som kreves.
Ber du meg om å skaffe deg våpen?
Unna vei, Grounder.
- Hva er det du gjør? - Det du ikke turte.
- Pike som kansler! - Pike! Pike!
Gratulerer herr kansler.
La oss fullføre dette.
Tenker du på hjemmet ditt?
Jeg tenker på om Arkadia er mitt hjem.
Da jeg dro hadde det et annet navn.
- Jeg var annerledes. - Du var en helt for ditt folk.
Det vender du hjem som òg.
Fjellmorderen vender hjem med liket av Isdronningen.
- Du gir dem rettferdighet. - Du gir dem rettferdighet.
Vi gir dem fred.
- Se på dem. - Hva har skjedd med dem?
Ganske skadet.
Hva skjedde?
- Bellamy, er du i orden? - Ja.
Hva skjedde der ute?
- Lås porten. - Ok, lukk den.
Hva er det som skjer?
- Hva skjer? - Burde vi bekymre oss?
Hør her, alle sammen.
For et døgn siden valgte dere meg til kansler.
Alt jeg har gjort siden da og alt jeg skal gjøre i fremtiden-
-vil være for å oppnå ett hellig mål.
Å skape et selvforsynende, blomstrende og trygt Arkadia.
Ja!
I dag morges, på en gjørmete åker, hyllet vårt folk-
- de som har blitt tatt fra oss ved å gi en beskjed til Grounderne.
Dette området er vårt nå!
Bestrider du det møtes du med vold.
Kjemper du imot vil døden møte deg.
I dag er en ny begynnelse.
Skriv den ned, husk den, akkurat slik Grounderne vil huske den.
Du har så rett, Pike.
Ingen sårede.
10 mot 300 og vi har ingen sårede.
Hvordan er det mulig?
Kun skuddsår.
Kom raskt.
Indra.
- Jeg trenger bandasjer. - Hold deg unna!
- Du er en av dem. - Indra...
La henne hjelpe.
Indra, hva skjedde her?
De angrep oss mens vi sov.
Vi har holdt vakt mot nord, på utkikk for Azgeda.
De drepte bueskytterne våre først.
Infanteriet kunne ikke nå dem.
Så henrettet de de sårede.
Toppmøtet fant sted for to dager siden.
- Hvordan kunne Kane gjøre dette? - Det var ikke Kane.
Det var Pike.
Hvordan klarte du å rømme?
Bellamy.
Var Bellamy med dem?
Han ville skåne de sårede, men de nektet å lytte.
Han overbeviste Pike om å la meg leve så jeg kunne gi en beskjed.
- Hvilken beskjed? - Skaikru avviser koalisjonen.
Dette er deres land nå.
Vi kan dra eller vi kan dø.
Send ryttere.
Jeg tilkaller de 12 klaners hærer.
Innen en dag legger vi Arkadia...
- og alle innenfor dets murer i ruiner. - Ja, Heda.
Gå til hestene.
Vent.
Gi meg tid til å fikse dette.
Stopp henne!
Hva er det du gjør?
Jeg kan ikke la deg dra, Clarke.
Så nå er jeg en fange? Så enkelt som det?
Ja.
Lexa, la meg dra til Arkadia.
Nei.
La meg i det minste snakke med Kane. Vi kan hente ham hit.
Indra, på toppmøtet fortalte Kane meg at han ga deg en radio.
En måte å sende et signal til ham. Gjør det.
Vær så snill.
Er det sant at du prøvde å forlate leiren for å se Indra?
Har du ikke viktigere ting å gjøre enn å bry deg om hvem som sniker seg ut?
Det har seg slik at det er derfor du er her.
Indra sendte et signal. Hun vil møtes.
Jeg ville gått selv, men Pike følger meg med falkeblikk.
Du vil sende meg til Indra?
Du må nødt.
Men hvordan kommer jeg meg ut? Porten voktes...
Vi har en krypetunnel under muren.
Kom deg ut dit.
Finn ut hva som skjedde og rapporter tilbake.
Kan du gjøre det?
Jeg ble født til dette.
Marcus Kane, rapporter til kanslerens kontor.
Marcus Kane til kanslerens kontor.
Vårt mål er å sikre tilgang til vann og dyrkbar mark-
- med forsvarsterreng på så mange sider som mulig.
En forsvarslinje på 15 kilometer rundt Arkadia burde være nok.
15 kilometer?
Det er en Grounderlandsby.
Som uten tvil er stedet de samler seg for å gjøre motangrep.
Å tømme den er det første vi skal gjøre. Hvor ligger denne landsbyen?
Tømme landsbyen?
La oss snakke alene.
Ja, sir. Kane og Lincoln venter utenfor.
Tenkte du ville ha denne tilbake.
Har du noe du vil si til meg?
Vi tok den for langt.
Jeg vet at det virker rått, men ingen kan overleve.
Vi har ikke medisinsk utstyr til å hjelpe deres folk-
- og vi kan ikke risikere at de kommer tilbake for å drepe oss.
Og vi har alle lært at krig får oss til å gjøre ting-
- som vi bruker resten av livet på å prøve og glemme.
Det eneste rådet jeg kan gi deg er: Prøv å tenke på livene vi reddet i dag, -
-ikke de som gikk tapt.
Kan du få det til?
Ja, sir.
- Han venter på dere. - Hva pokker skjedde der ute?
Vi gjorde det vi måtte.
Våkn opp!
Dere angrep en hær som var der for å hjelpe oss!
Dere myrdet uskyldige mennesker.
Er det slik du er nå?
Du orket ikke å leve med deg selv etter Mount Weather?
Tja, du har nettopp startet en krig som vil drepe oss alle.
Det er du som må våkne.
Og ikke fortell meg forskjellen på Azgeda og Trikru.
Trikru drepte 37 av mine venner før du i det hele tatt nådde bakken.
Vi startet ikke noe.
De startet det.
De?
Du vet hva jeg mente.
Jeg pleide å vite det.
Denae blir bare verre.
Antibiotika hver andre time.
Hold meg oppdatert.
- Hva pokker, Abby? - Ro deg ned.
- Jeg vet at du er sint. - Sint?
- Jeg fant ut at du ga meg sparken. - Jeg sparker ikke folk.
Å si at jeg ikke er frisk er det samme.
- La oss sette oss... - Nei, jeg vil ikke sitte.
- Benet mitt er i orden! - Nei.
Og å patruljere på hest og å jobbe på den muren gjør tilstanden din verre.
Så hva skal jeg gjøre?
Ingenting?
- Vil det fikse benet? - Nei, benet ditt blir aldri bra.
Vårt mål er å redusere smerten. Det er alt.
Og hvis du presser deg selv på dette viset så får vi ikke til det heller.
Du kan fortsatt være nyttig.
De har fått mye gjort.
Velkommen hjem, Thelonious.
La oss begynne.
Otan, hold deg i nærheten.
- Åpne! - Jeg forutså ikke det.
Vent ved porten!
Kansler Jaha?
Rolig.
Det er godt å se deg.
Shawn Gillmer.
- Overlevde farmstasjonen? - Ikke nok av oss.
- Vis meg hendene dine. - Han er med meg.
Beklager, sir. Ingen Groundere slipper inn. Kanslerens ordrer.
Jeg sa: Han er med meg.
Si at han må gi fra seg pakken. Nå.
- Nei! - Otan!
Otan!
Lege! Vi trenger en lege!
Denne tilhører meg.
Han tok etter våpenet mitt.
Det kommer til å gå fint, Otan.
Gå til Lysbyen.
Alie venter på deg på den andre siden.
- Han er rett her. - Skynd deg.
Thelonious?
Han er død.
Jeg er lei for det.
Ikke vær det.
Døden er ikke slutten.
Det er godt å se deg, Abby.
Jeg er ærlig mann, men...
hvis ikke du skal gå mer så vil jeg ha skoene dine.
Min venn skal beholde skoene sine, takk.
Men hvis ikke du gjør motstand tillater vi at du beholder dine egne.
Skal si du er treg.
Måtte de du elsker bli spist av ulver rett foran deg.
Hva sa han?
Han sa at du var søt til tyv å være.
Dumt at han ikke er min type.
Kom, så stikker vi.
Ikke tenk på John Murphy. Den gutten er en fighter.
Og de andre? Du dro med 12 mennesker, Thelonious.
Kane.
Velkommen hjem, min venn.
Hvor er uniformen din?
Pike tok fra meg jobben min. Lincoln også.
- Du har alltid hatt god timing. - Abby oppdaterte meg.
- Det var trist å høre om valget, Marcus. - Glem valget.
Krigen du forutså den dagen du dro er i ferd med å skje.
Spør ham hvor han har vært.
Jeg fant Lysbyen.
Så bra.
Er det ikke?
Spør vennen hans, Otan.
Visstnok er han der nå.
Jeg klandrer deg ikke for at du tviler. Jeg vet hvordan det høres ut.
Men den er ekte og ufattelig.
Alt dere bekymrer dere for nå: Krig, makt. Ingenting av det betyr noe i Lysbyen.
Jeg hørte du var her, sir.
Og jeg hørte at du overlevde, Hannah. Det var godt å høre.
Kansler Pike vil snakke med deg.
Vi fullfører dette senere.
Denne veien, sir. Kansleren venter.
Du ser bra ut for en mann som har bodd i villmarken i fire måneder.
Det gjør du også.
Jeg hørte det var røft her.
- Vi ga mer straff enn vi fikk. - Jeg hørte det også.
- Du liker det ikke? - Jeg dømmer ikke.
Siden når?
Jeg er ikke den samme mannen jeg var på Arken.
Ingen av oss er det. Jeg var lærer.
Nå er jeg kansler.
Men jeg lurer.
- Hva er du nå? - Han føler seg truet av deg.
Jeg er bare en mann som vil redde sitt folk.
- Ingen trussel for deg. - Redde oss?
Tilgi at jeg er likefrem, Thelonious, men jeg må spørre hvorfor du kom hit.
Jeg sa jo det.
For å redde mitt folk.
Vil du at han skal tro at du er en tåpe?
- Tror du virkelig det? - Ja, det gjør jeg.
Ok, jeg kan spille med. Nøyaktig hvordan skal du få det til?
Ved å frigjøre sinnene fra de båndene som fysisk og psykisk smerte er.
Jeg er for å vise Arkadias folk den rette vei.
- Du mistet ham. - Ha litt tiltro.
Hør her.
Så lenge du holder deg unna meg så kan du redde alle som vil reddes.
Gud vet at vi har mer enn nok smerte her for alle.
Takk, kansler.
Du blør ikke lenger. Vi må gi deg noe for smerten.
Octavia?
Hvor er Kane?
Han sendte meg.
Indra. Takk Gud.
Hvordan skjedde dette?
Kane tapte valget til Pike.
Alt er annerledes.
Stemte ditt folk for dette?
Nei.
Nei, det tror jeg ikke.
Hva vet vel du, Clarke? Du har ikke vært her.
Lytt til meg.
Grounder-hæren kommer hit om mindre enn én dag.
Jeg må se Bellamy.
Bellamy var en del av dette. Han støtter Pike.
- Hva får deg til å tro at han vil hjelpe? - Han reddet Indra.
Hvis det Octavia sier er sant så stoler Pike på ham.
Hvis jeg overbeviser ham, kan han overbevise Pike.
Du kan ikke bare valse inn porten, Clarke. Du har bodd med fienden.
Hvis det var meg ville jeg drept deg.
Jeg kan få henne inn.
Hvor vil du dra nå? Nord? Sør?
Vi har hatt hellet med oss.
Jeg vil gå etter broren min.
Vi har snakket om dette.
Otan er med Jaha i leiren. Hvorfor vil du dit?
Han er min bror.
Hvis det finnes en sjanse må jeg prøve å få ham tilbake.
Å gå etter Otan er et dårlig trekk.
- John... - Vi kommer ikke til å overleve.
Så vent på meg. Jeg skal komme tilbake.
I denne verden kommer ikke folk tilbake.
- Jeg kom. - Ikke for meg.
- Jeg var der bare tilfeldigvis. - John, bli med meg.
Jeg er ikke så dum.
Groundere, reis dere, still dere i kø.
- Gå. - Nå.
Hva i all verden? Disse menneskene er syke.
Du kan ikke bare kaste dem ut.
Vi skal ikke det. De skal fengsles.
- Hva? - Flytt deg.
Kom igjen!
Lincoln, du burde ikke være her.
- Vi ba dem om å komme hit. - Vi har ikke proviant å unnse.
Kom igjen.
Denae.
Nei, Lincoln.
Hun er for syk til å dra.
- Jeg synes hun ser frisk ut. - Gillmer, slutt.
Jackson, hvorfor er han her?
Lincoln...
Lincoln.
Lincoln!
Han skal bli med dem.
Ta ham.
Gå.
Beklager at vi måtte gjøre dette slik.
Vi føler alle smerte.
Noe av det er fysisk, fra skader eller alderdom.
Noe av det er psykisk.
Å leve med et tap av noen vi var glade i.
Om vi gir etter for smerten eller ikke, så er resultatet det samme.
Den svekker livene våre. Stjeler fra oss vår lidenskap og hobby-
- og skader forhold mellom venner og elskere.
Hva om jeg sa at det finnes en enkel måte å eliminere den smerten på.
Pisspreik.
Det går ikke an å "enkelt eliminere smerte".
Det vet du.
Så mye lidelse.
Omvender vi henne vil de andre følge etter.
Dette kan få det til å forsvinne.
Vær så snill.
Nøkkelen til Lysbyen.
Til din frelse og lindring.
Ok, så hva er det du sier?
At hvis de svelger den så skal de få leve i Kardemomme By-
-resten av livet?
Du burde skamme deg.
- Vi trenger henne. - Hun er ikke klar.
Jeg skal vente på deg.
Rett frem.
Raskere.
Løft bena. Kom igjen.
Lincoln.
Lincoln!
- Det går fint. Ikke gå til kamp. - Han har rett.
Lincoln, hva pokker er det som skjer?
Vi låser inne Grounderne.
Lincoln er her fordi han klaget i sykelugaren.
- Hva har skjedd med deg? - Octavia...
Jeg så hva du og Pike gjorde mot Lexas hær.
Bellamy, dere drepte dem alle!
- Vær stille. - Hva er i veien?
Er du ikke stolt over å massakrere en hær som kom for å hjelpe?
- Vi kan snakke et annet sted. - Bra. Fordi jeg er ikke på langt nær ferdig.
Du må passe deg, O.
Hvis du fortsetter slik kan jeg ikke beskytte deg.
- Takk for advarselen. - Jeg mener det.
Se på deg selv.
Tiden er inne for å slutte å leke Grounder før du blir skadet.
Jeg leker ikke noe som helst. Dette er meg.
Du er broren min. Du burde forstå.
Nå er jeg ferdig.
Ikke vær så streng mot Octavia.
- Jeg måtte trygle henne om hjelp. - Hva gjør du her, Clarke?
Vi trenger å prate.
Har du avgjort det?
Den mektige Wanheda, som valgte Grounderne over sitt eget folk?
Som snudde oss ryggen da vi kom for å redde deg?
Men nå vil du snakke?
Jeg kom for å si at Isnasjonen har betalt sin pris.
Angrepet på Mount Weather er blitt straffet.
- Jeg kom for å si at det er over. - Der er det igjen.
Hvorfor får du bestemme at det er over?
- Vi gjorde vår del. - Vi?
Jeg og Lexa...
Isdronningen er død.
Problemet var løst og så lot du Pike ødelegge alt.
Hvorfor er du her, Clarke?
Arkadia må gjøre det godt igjen.
Ellers vil Lexa og de 12 klanene utrydde oss.
La henne prøve.
Vær så snill å si at du ikke ønsker å gå til krig.
Vi har vært i krig siden vi landet.
I det minste forstår Pike det.
Pike er problemet.
- Dette er ikke deg. - Du tar feil.
Dette er den jeg alltid har vært.
Og jeg lot deg og Octavia og Kane overbevise meg om-
- at vi kunne stole på disse folka når de har vist gang på gang hvem de er.
Og jeg nekter å la flere dø for den tabben.
Bellamy.
Jeg trenger deg.
Og vi har dårlig tid.
- Du trenger meg? - Ja, det gjør jeg.
Jeg trenger den gutten som ikke lot meg dra i den spaken i Mount Weather alene.
Du forlot meg. Du forlot oss alle.
- Bellamy... - Det holder.
Du bestemmer ikke her. Og det er positivt.
Fordi folk dør når du bestemmer.
Og du var villig til å slippe en bombe på min søster.
Så inngikk du en avtale med Lexa som så forlot oss i Mount Weather-
- og tvang oss til å drepe alle som hjalp oss.
Folk som stolte på meg!
Jeg bare...
Jeg er lei for det.
Jeg er lei for at jeg dro.
Men jeg visste at jeg kunne det fordi de hadde deg.
Jeg vet vi kan fikse dette.
Jeg er også lei for det.
Du.
Nei, ikke gjør det. Bellamy.
Ikke gjør det.
En tyngdekrafts mekaniker som sorterer skrapmetall for ammunisjon?
Var dette Abbys idé?
Skal det få deg til å føle deg bedre?
- Jeg kan hjelpe deg, Raven. - Slutt, ok?
Alle tror at de kan få meg til å føle meg bedre.
Bli i leiren. Ikke jobb med mindre jeg kan sitte.
Spør hver gang jeg trenger noe fra øverste hylle.
Men vet du hva?
Det er ikke meg.
Folk tror at jeg kan endre meg og smerten vil forsvinne, men de tar feil.
Jeg kan ikke det, og jeg kan ikke dette.
Hva har du å tape?
- Pike burde være på rommet sitt. - Bellamy, du må ikke dette.
- Jo, det må jeg. - Bare la meg gå.
Tro det eller ei, jeg gjør dette for ditt eget beste.
Tro det eller ei, jeg gjør dette for deg.
- Du kan ikke bare slå en vakt. - Men jeg gjorde det.
- La henne gå. - Jeg kan ikke det.
De kommer.
Du burde gå.
Clarke, skynd deg.
- Kom. - Følg meg.
Kom.
Mamma?
Vi vet hva som skjedde. Vi vet hva Pike gjorde.
Er det noe vi kan gjøre for å forhindre et hevnangrep?
- Abby, skynd deg. - Vi kom for å gi dem Pike.
Han er den valgte kansler. Vårt folk visste hva de stemte på.
Dessuten har han alle vaktene og alle våpnene.
- Kan ikke komme nær ham. - Og vi gjør ikke slikt.
Kanskje tiden er inne for å begynne.
Sikkerhetsbrudd. Leiren går i lockdown.
- Dere to må dra. Nå. - Hva med Lincoln?
Vil du hjelpe ham? Gjør det fra utsiden. Med denne.
Rekkevidden er dårlig. Hold deg i nærheten til du hører fra meg.
Gå.
- Bli med meg. - Jeg skulle ønske jeg kunne.
Måtte vi møtes igjen.
Jeg er mye flinkere til å få deg til å se død ut.
- Broren din... - Det kan vente...
til jeg kan overbevise deg om å bli med meg.
Og det skal jeg.
Perfekt timing.
Vi har lett etter deg i dagevis.
Du er ikke alene. Hvor er jenta?
Hun dro.
Finn henne. På kne.
Du har stjålet fra kommandørens skog. Det straffes med døden.
Jeg spør deg igjen. Hvor er jenta?
Kast deg i elva.
Vent!
Det hellige symbol.
Hvor fikk du tak i dette?
- Dreper dere meg nå får dere aldri svaret. - På bena.
Gå.
Fortsett å gå.
Forsiktig.
Han her liker ikke å være innelåst.
Kjæresten din kan ikke redde deg denne gangen.
Det er fra Abby. Til Denae.
- Octavia? - Hun rømte med Clarke.
Jeg vet ikke om vi kan beseire skytevåpnene deres.
Ikke med mindre vi også bruker dem.
Hun er her.
Hvor er Octavia?
Hun holder et øye med leiren.
Så, si oss, Clarke. Hvordan ender dette?
Har du funnet en måte å redde folket ditt på, igjen?
Nei.
Kun du kan det.
Det som skjedde her var en krigshandling.
Din hær var her for å hjelpe oss og mitt folk slaktet dem.
Du har all rett på å svare.
All rett på å utrydde oss.
Eller du kan endre måten du håndterer ting på.
Hvorfor burde hun endre seg?
- Blod trenger blod. - Jaså?
Fordi slik jeg ser det ender det bare i alles død.
Så hva slags leder vil du være?
En som dreper hver gang muligheten byr seg-
- fordi "det er slik vi gjør det", eller en som viser verden en bedre måte?
Anser du å la en massakre gå uhevnet som en bedre måte?
Hvis det ender voldssirkelen? Ja.
Hvis det gir oss fred? Ja.
Noen må ta det første steget.
La det være deg.
Du sier at du vil ha fred.
At alt du har gjort var for å oppnå det.
Men her står vi, på nippet til å inngå en ny krig.
En krig du kan stoppe.
Kommandør, du kan ikke vurdere dette.
Jeg vurderer det ikke.
Jeg skal gjøre det.
- Heda, vær så snill... - Indra.
Vi anser krig som lettere enn fred.
Hvis det stemmer, burde vi ikke prøve å oppnå et vanskeligere mål?
Polis vil ikke støtte deg.
- Titus... - Titus er min undersått.
De er alle mine undersåtter.
Sier du at de vil trosse meg?
Skal du trosse meg?
Nei, Heda. Det skal jeg ikke.
Så la det bli kjent...
Blod trenger ikke blod.
På tide å gå tilbake på jobb, Raven.
Norske tekster: Lise McKay