Textat av DSub
Vi föddes i rymden. De sa att jorden var obeboelig.
Men de hade fel. Vi har kämpat för våra liv sedan vi landade.
Några av oss är knäckta, men de flesta av oss finns kvar, -
- i sökan efter överlevande från Arken för att skapa något bestående -
- av vildmarken... Ett hem.
Våra ledare tror att vi måste skapa fred med jordslingarna för att överleva.
Men fred är något främmande här.
Jag går inte in.
- Clarke... - Att se deras ansikten varje dag, -
- påminner mig om vad jag gjorde för at få dem hit.
- Må vi ses igen. - Vi ska till Ljusets Stad.
Ta denna chans med mig, John Murphy.
Välkommen, Thelonious. Jag har väntat i evigheter. Jag heter A.L.I.E.
Jag försökte stoppa henne. Förlåt mig.
Inneslutningsdörr låst.
Kom igen...
- Kom igen! - Chris, vart är du?
Chris? Chris?
Chris! Jag visste det, nyheterna var fel.
Det var inte Kina. Jäveln släppte ut A.L.I.E.
Hjälp mig. Radioaktiviteten kommer.
Om vi inte vill dela rummet med liken måste vi få ut honom härifrån.
Kom igen.
Jeg försökte at stoppa henne, men tappade kontrollen.
- Jag är väldigt ledsen. - 2051. Becca träffar A.L.I.E.
- Chris, jag måste tillbaks till arbetet. - Vi arbetar.
A.L.I.E. ville överraska dig.
- Hej, Becca. - Vem gjorde detta?
- Det gjorde jag. Gillar du inte det?
Som du vet så visste jag ej att jag behövde en avatar.
Det gjorde du. Så varför inte min skapare?
Så varför inte min skapare...?
- Nämn ditt grundkommando. - Att göra livet bättre...
- Hur ska du göra det?
Genom att fixa det största problemet.
Genom att fixa det största problemet...
Vad är det största problemed, A.L.I.E?
- För många människor. - För många människor?
- För många människor.
Det tog du verkligen hand om, inte sant?
86 dagar, med min sista låda mat...
Jag trodde aldrig att jag skulle sakna Arken så mycket -
- men oavsett, Jaha, om du ser detta så betyder det att du inte är död, -
- så ta dig i röven!
Kom igen.
Jag...
Inneslutningsdörr öppnad.
Vänta! Kom tillbaks.
John.
Det är du.
- Jaha. - Välkommen.
Vi har så mycket att tala om -
- och så lite tid. Jag har hittat den, John.
Ljusets stad är riktig.
- Du lät mig leva! - Okej.
The 100 Säsong 3 - Avsnitt 1
- Han hade mig, men var för aggressiv. - Vi säger det.
- Ger du redan upp? - Kartläggninsrunda, sektor 7.
Harper, låt oss få det överstökat.
Rådet vill att du ska ha den.
- Jag är från trädfolket. - Det ändrar uniformen inte på.
Detta är vårt hem nu, Lincoln. Vi kämpade för det.
För många av våra vänner är döda för det. I Arken betydde uniformen något annat.
Här nere betyder den vad vi får den att betyda.
Min syster kommer förstå det tillslut.
Para er och slåss, nu.
Sektor 7, det leder dig rätt in på gränsen till Isnationen.
Jag vet.
Bara för Azgeda var del av befälhavarens koalition, betyder det inte vapenvila.
- Jag borde scouta... - Det vill jag också.
Det gör vi alla, men tills befälhavaren lyfter dödsordern på dig, -
- skapar du fler problem än vad du är värd.
Det är den första sömnen Kanslern fått på två dagar.
Jag skyndar mig. Vi åker in i sektor 7.
Jag tycker vi ska beväpna hela enheten.
Tillåtelse beviljad, men reglerna gäller fortfarande:
- Icke-dödligt svar. - Uppfattat.
Bellamy, det har inte varit ett angrepp sedan Väderberget.
Det är tre månader sedan. Vårt folk tror att det är fred på riktigt.
- Försök att inte förstöra det. - Ja, sir.
Han har kommit långt.
Det är en löpande utveckling.
Jag drömde att vi var på Arken -
- innan vi skickade ner barnen.
- Hon kanske är i sektor 7. - Vi kan skicka ut en sökgrupp.
De kommer inte att hitta henne förrens hon är redo att bli hittad.
- Sir. Frun. - Jag har patienter att besöka.
Vi har fått en signal på den säkra kanalen. Tre kilometer.
Tre kilometer.
Hon vill träffa oss.
Monty, varför är du inte klar?
Jag är klar, men inte han.
- Vad ska vi göra? - Vi borde lämna honom den här gången.
Han blir inte bättre. Mayas död knäckte honom.
Han behöver detta.
Ta en arm.
Kom igen!
Zeke, jag sade grödor först. Konst blir inte dåligt.
Monty, han är din
Allt väl?
- Jag hatar det stället. - Jag vet.
Jag har något till dig, trots allt.
Du sade att din mamma brukade läsa den för dig.
Tänkte att du skulle gilla den.
Det gör jag. Tack.
- Ta det lugnt. - Godmorgon på dig med.
- Varför kan vi inte bara skjuta dem? - Det kan vi, men inte för att döda.
- Var är Octavia? - Vi ska ut förbi murarna.
Tror du att hon skulle missa det?
Förlåt, var det för kallt?
- Inget vapen till dig, du är inte nykter. - Vill inte ha ett.
Kom nu.
Var försiktiga.
- Hon är för bra för dig. - Håll tyst.
- Var försiktig. Monty smälter henne säkert. - Nog med det!
Raven, ta oss ut.
- Nog hittade vi henne. - Försök hänga med.
Göm det.
Om du vill du sitta fram får du vara uppmärksam.
Det är lugnt, vi ska långt.
Spårningssignal från Arken.
- Det var bästa delen. - Vem är det?
- Odlingsstationen. - Vad? Efter fyra månader? Hurdå?
- Vi tar reda på det. Vart är de? - Säg inte att jag missade partyt.
- Sektor 8. - Det är Isnationen.
Vad är det med den?
Protokollen säger att vi åker hem och låter Kanslern bestämma.
Glöm protokollen. Kanslern är inte från odlingsstationen.
Det är Monty. Millers pojkvän med. Du bestämmer.
- Vi gör det. - Måste du fråga?
Försök hänga med.
Jaha. Vakna.
Thelonious är inte här, John. Han är i Ljusets stad.
Jag vet vad du är.
Det är uppfriskande att vara kring människor som förstår teknologi, igen.
- Låt oss förklara. - Det är en bra idé.
Börja med varför jag var inlåst i en bunker, medan du levde som en kung?
Världen utanför betyder inget. I Ljusets stad är vi alla kungar.
Och jag som trodde att jag blivit galen.
Det är sant, jag kan visa dig.
Du vet väl att det var hon som avfyrade bomberna som förstörde världen?
Fel.
Hon ödelade inte den. Hon räddade den.
Jag är färdig med det här.
Låt honom gå. Han ändrar sig
- Den här skogen måste vara gränsen. - Var är isen då?
Mycket längre norr. Azgeda sträcker sig över 1600 kilometer.
- Tur att vi bara måste gå 200 meter. - Sakta ner.
Kom ihåg att vi inte får döda.
Håll tät formation.
- Raven, stanna vid bilen. - Som om...
- Vi behöver alla vapen vi har. - De kommer.
120 meter... 110.
- Det är vårt folk. Vad gör du? - Vi hoppas att det är vårt folk.
På min order.
- Isnationen? - Ja. Vit krigsmålning.
Håll er lugna.
Vem är ni?
Himmelfolket.
Vi letar efter vårt folk.
De letar efter Wanheda.
De tror att vi letar efter Wanheda.
- Vem är det? - Jag vet inte.
Ljuset. Det är spårningssignalen.
- Kom tillbaks. - Jasper, vad gör du?
- Jasper. - Jag klarar detta.
Säg att vi lyder befälhavarens vapenvila!
Den tillhör oss.
Vart är Wanheda?
Låt honom vara.
Vi vet inte vem det är. Vi kan hjälpa varandra.
Tycker du detta är roligt?
- Skjut inte! - Jasper, ducka.
Rover 1, är du där?. Upprepar, är du där?
- Vad nu då? - Bellamy, vart är du?
- Jag hade honom. - Vafan tänkte du på?
- Vi fick spåraren, inte sant? - Men vem fick de den ifrån?
Han måste få läkarhjälp. - Vi behövde skjuta tre Isnationsscouter.
Hör er, sektor 4. Uppfattat. Vad händer?
- När du anländer. Slut. - Sektor 4? Vad gör Kane där?
- Få hem honom! - Jag mår bra. Tack för att du frågade.
Miller... Ta en av deras hästar.
Raven, du kan inte rida. Sätt dig där bak. Monty, du kommer med mig.
- Vi sticker. - Okej.
Du hade rätt angående Jasper, okej? Är det vad du vill höra?
Tyst. Håll ögonen öppna. Jag kunde sagt nej.
Han blir sämre, va?
Jag menar, att supa varje natt är en sak, men att le -
- med en kniv mot halsen, är helt sinnesjukt.
Vem är han med?
- Indra. - Är det Indra?
Han kan ha sagt att vi bröt vapenvilan.
Innan du säger något, det fanns en bra anledning...
Det tar vi itu med senare. Det handlar om Clarke.
- Vad är det med henne? - Hon jagas.
- Av vem? - Av alla.
Din kamp är över.
- Fint byte. - Tack... det vanliga, tack.
Du kommer alltid efter min far lämnat.
Perfekt timing.
Jag har bråttom.
Det har du alltid.
Köttet från ditt senaste byte.
Saltat och torkat, minus vår andel.
Vad är det?
En drink, medan du väntar.
Jag skyndar mig med det sista.
Öppna porten!
Jasper är skadad. Varför tog det så lång tid?
- Vad hände? - Isnationen.
- Ta honom till medicinavdelningen. - Jag håller dig. Håll tryck där.
Clarke?
Snygg jacka.
- Ska jag ta dem? - Det är lugnt, jag tar in dem.
Du kan inte komma ner, va?
Okej. Kom här. Okej.
Tack.
- Raven... - Jag klarar mig.
- Jag vänjer mig fortfarande vid det själv. - Vi är nästan ur räckvidd.
Är du säker på att, du inte vill tala med Kanslern?
Ja, jag vill inte oroa Abby innan vi vet något.
Vi vet att det är en dödsorder. Ni är förtjusta i dem.
Det är inte en dödsorder. Det är ett pris på Clarkes huvud. Hon är en symbol.
Hon kallas för Wanheda... Dödens befälhavare.
Isfolket vi dödade frågade om Wanheda.
De letade efter Clarke. Varför?
Mitt folk tror att när man dödar någon, får man dennes krafter.
- Döda Wanheda och du blir Dödens befälhavare. - Hon är bara en tjej.
Det var befälhavaren också. Det Clarke gjorde i Väderberget försvagade henne.
Isfolket blev uppmuntrade. Deras drottning vill ha Clarkes krafter.
Om hennes folk tror att hon har dem, bryter hon alliansen och för krig.
Jag kan inte låta det ske.
Välkommen till sektor 7. Vilket håll?
Är hon här så behöver hon förnödenheter.
Vi börjar vid handelståndet.
Vad har du bestämt dig för?
Jag är skyldig dig mer än det här.
Välj något.
Berätta om denna.
Har du något att handla med?
Jag ställde en fråga.
Har du sett den här kvinnan?
Det är ingen bra liknelse.
Så du har sett henne?
Hon var här för två dagar sedan.
Det var då jag fick detta.
Hon sade att hon skulle följa Edens pass norrut.
Isnationen.
Vi måste skynda oss.
Tack så mycket.
Du har hjälpt mer än du tror.
Hur länge har du vetat?
Hur länge har du kommit hit?
Jag hade väntat och låtit dem gå sin väg.
- Drick den. - Varför hjälper du mig?
Min mor blev bortförd av berget. Du stoppade bortföringarna.
- Du ville se mig? - Ja. Jag överväger -
- ännu en tur till Väderberget efter medicin.
- Vill du ha mitt råd? - Det är därför du är här.
Den senaste gruppen återvände precis.
Om det ser ut som att himmelsfolket tar över berget, -
- kommer inte freden att hålla, och det blir krig.
Jasper, vänta. Han är inte utskriven.
- Jag mår bra. - Han är sjuk.
- Håll tyst, Raven. - Okej, okej, lägg av.
Om du lovar att komma tillbaks imorgon, kommer jag undersöka dig då, okej?
Ska du bara låta honom gå?
Det är allt, Lincoln. Tack.
Jag kommer om ett ögonblick.
Abby, vi har 12 patienter i kö, inklusive fyra implantantborttagningar.
Du kommer snart.
Abby, han hade en kniv mot strupen och log.
Jag vill prata om dig, Raven.
Hur är det med din höft?
Så du har ingen söndrig kompressor?
När började smärtan?
Efter explosionen vid dammen.
Tre månader!
- Det är inget som jag inte kan hantera. - Du hanterar det inte.
Du ljuger för dina vänner. Du ljuger för din läkare.
Du drev bort Wick för att han försökte hjälpa dig.
- Raven, du kan inte... - Fixa dig själv, Abby.
Om du inte hade varit så upptagen med att vara kansler och läkare -
- hade du insett att är dålig på båda jobben.
Bra samtal.
Katten fick det värst.
Inga dödsmärken.
Min rygg är inte stor nog.
Berätta om berget.
Det finns inget att berätta.
- Jag gjorde bara vad som var nödvändigt. - Är det allt?
Du dräpte vår största fiende.
- Du utplånade dem helt själv. - Niylah, -
- kan du vara snäll och inte prata?
Nej.
Ja.
Hej, Helios. Hur har vår tjej det?
Du kan åtminstone fortfarande språket.
Du kan gå i deras jacka, -
- men du blir aldrig en av dem.
Det kan inte vara vi och dem om vi ska överleva.
Du är naiv.
De flesta är inte som dig, Lincoln.
Kane och Abby är inte som de flesta.
- De vill skapa fred, det vill jag med. - De utnyttjar dig.
Titta på den trevliga jordslingen i hans uniform.
- De tror att det visar att vi kan leva tillsammans. - Det gör det.
Om jag inte vill leva med dem, då?
Säg inte "dödsordern". Vi kan bege oss långt bort.
- Lunas klan tar emot oss. - Nej, det gör den inte.
Det finns en anledning till varför Luna gömmer sig.
Hon vill inte riskera uppmärksamheten.
Lyssna på mig!
Träfolket här inne.
Inte därute.
Inget kan ta det ifrån oss.
Den uniformen gör det.
Lämnar du?
- Det gör du med. - Inte tillsammans med dig.
Jag kommer strax, Gideon.
Jag ser att du fått en ny vän.
Jag är ledsen att vi höll dig i bunkern, John.
Är det det du vill höra?
Jag visste att du var säker där.
Det var mycket som skulle göras, så jag behövde tid.
Ja, jag märkte att du var ganska upptagen.
Vi omvandlade ett kärnvapen till en strömkälla.
Med hjälp av den, kunde A.L.I.E -
- fullborda arbetet som hon började för hundra år sedan.
Hursomhelst lämnar jag stället i en roddbåt.
Jag behöver dig.
Självklart.
Mer mat åt havmonstret, inte sant?
- Låt mig visa vad vi kan göra. - Jag har sett vad hon kan göra.
Nej, det har du inte.
Inte i närheten, min son.
Hur kan du låta knäppare än innan?
Jag kan berätta för dig om Ljusets stad..
Men du kommer inte att förstå det, innan du själv upplevt det.
Ska den leda mig till Ljusets stad?
- Ingen smärta, hat eller avundsjuka. - Nej, tack.
- John... - Nej!
Smärta, hat, avundsjuka...
Det är det jag lever för.
Utan dem finns där inget, så kan du ta bort den där från mig?
Ta hand om dig, John, -
- och bestäm dig senare.
John?
Jag kan inte tro det.
Emori?
Vad väntar du på? Kom igen.
- Ändrat dig? - Dra åt helvete.
Emori, vem har du stulit båten från?
Jag sade ju att han skulle ändra sig.
Inte så snabbt.
- Jag tycker vi ska sväva honom. - Kom igen. Vad kostar det?
En sång.
Taget.
Du hade rätt.
Jag åtar mig för mycket.
Jag vill fortfarande inte göra operationen.
- Raven, det är... - Är du här som min kansler eller läkare?
För jag vill inte prata med någon av dem.
Jag är här som din vän.
Bra.
Var tyst och drick.
Slappna av.
De här tillhörde människor.
- Det gjorde pianot också. - Jasper!
Gravplundrare!
Släpp honom!
- Okej. Sluta. - Ta det lugnt.
Nu får det vara nog!
- Vi måste flytta det. - Vänta!
Det har fällts.
Det vet du inte.
Det gör vi nu.
Hej, Wanheda.
Text av DSub Textningsförfrågan kan skickas till harrypotter9797@gmail.com