Subtitles by sub.Trader subscene.com
Jojo Betzler.
Deset let.
Dnes se s ostatními Jungvolk
zúčastníš výjimečného výcvikového víkendu.
Bude to náročné.
Ale dnes dospěješ v muže.
Přísahám, že ze všech sil podpořím
spasitele naší vlasti, Adolfa Hitlera.
Jsem připraven pro něj položit život.
K tomu mi dopomáhej Bůh.
Ano, správně.
A teď, Jojo Betzlere, jak uvažuješ?
Jako had.
Jojo Betzlere, jaké máš tělo?
Jako vlk.
- Jojo Betzlere, jakou máš odvahu? - Jako panter.
Jojo Betlzere, jakou máš duši?
Jako Němec.
Jo, chlape. Jsi připravený.
Adolfe?
Myslím, že na to nemám.
Was?
To víš, že máš.
Jasně, jsi houžvička a nemají tě rádi
a neumíš si zavázat tkaničky, i když je ti deset.
Ale jsi nejlepšejší, nejvěrnější nácíček, jakého znám.
A hrozně ti to šikne.
Takže s chutí do toho a budeš se skvěle bavit, jo?
- Jo. - Tak se mi líbíš. Jo.
A teď hajlíka.
Heil Hitler.
Cože? Takhle mě hajlíkuješ?
- Heil Hitler. - Ne...
Hoď to tam. Bez přemýšlení.
Heil Hitler.
- Bez přemýšlení. Heil Hitler. - Heil Hitterler.
Kdo je Hitterler? Umíš vůbec německy?
- Heil Hitler. - To myslíš vážně?
- Takhle: Heil! - Heil Hitler.
To je ono.
Ať slouží! Heil Hitler!
Budeš nejlepší. Dokážeš to.
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Heil Hitler, Yorki.
Heil Hitler, Jojo.
- Připraven na nejlepší víkend všech dob? - Jo.
Jdeme.
KRÁLÍČEK JOJO
Heil Hitler, děcka.
Heil Hitler!
Jungvolk, vítejte na víkendovém výcviku Hitlerjugend.
Zde z vás uděláme muže a ženy.
Já jsem kapitán Klenzendorf.
Můžete mi říkat kapitán K.
Kapitán K!
Ja. A to je poddůstojník Finkel.
To je Fräulein Rahmová.
Ahoj. Heil Hitler všem.
Takže, co jsem zač
a proč se zahazuju s tímhle potěrem,
místo abych vedl své muže do bitvy, vstříc hrdinné smrti? Skvělá otázka.
Kladu si tu otázku od Operace Průser,
kdy jsem přišel o oko při snadno odvratitelném nepřátelském útoku.
A podle mých nadřízených
můžete smysluplně bojovat jen s oběma očima.
Dokážou dvouocí tohle?
Kristepane.
Během příštích dvou dnů
vy červi zažijete některé věci,
které slavný německý voják zažívá každý den.
A i když se může zdát, že na tom vlast není nejlíp
a že nemáme šanci tuhle válku vyhrát,
údajně je všechno v pohodě.
Takže. Všichni jste dostali svoje Deutsches Jungvolk dýky.
Jsou to jedinečné a drahé zbraně.
Nikdy je nedávejte z ruky.
A nebodejte se navzájem.
Nebodat!
Nebodat.
Tohle je váš první krok k dospělosti.
Dnes si hoši procvičí pochodování, útok s bajonetem,
vrh granátem, kopání zákopů, orientaci v mapě, obranu proti plynu,
kamufláž, překvapivý útok,
válečné hry, střelbu a různé výbuchy.
Děvčata se naučí důležitým ženským povinnostem,
tedy jak obvazovat rány, jak stlát postel a jak otěhotnět.
Dala jsem Německu 18 dětí.
Vy se ale máte, holky.
Dobře. Jdeme na to.
Do toho.
Bože můj.
Jedu, jedu!
Tři, dva, jedna, svastika!
Do toho!
Táhni! Dělej!
- Doraz ho. - Ne!
- Tesáky. - Tesáky, ja.
- Hadí jazyk. - Hadí jazyk, ja.
Šupiny.
Ja, šupiny, protože Židi se kdysi pářili s rybami.
Árijci jsou tisíckrát civilizovanější
a pokrokovější než jiné rasy.
A teď pozor, děti.
Budeme pálit knihy.
Židi jsou strašidelní.
Já se jich nebojím.
Když nějakého potkám, sejmu ho.
Takhle... ho sejmu.
Ale jak ho poznáš? Vypadají úplně jako my.
Nahmatal bych mu rohy.
A smrdí jako kapusta.
Jo, na tu kapustu jsem zapomněl.
Kdybych nějakého chytil a dal ho Hitlerovi,
určitě by mě vzal do své osobní stráže.
Byl by můj nejlepší kámoš.
Myslel jsem, že já jsem tvůj nejlepší kámoš.
Yorki, jsi můj druhý nejlepší kámoš.
První místo patří Führerovi.
Takže pokud se v tom tlustém tělíčku neschovává Hitler,
musíš se spokojit s druhým místem.
Asi jsem jenom kluk v tlustém tělíčku.
Případ uzavřen.
Když budete stát před nepřítelem a budete ho muset zabít,
kdo z vás najde odvahu?
Dobře.
V Hitlerově armádě není místo pro slabochy.
Chceme zocelené válečníky.
Nelítostné zabijáky.
Dokážete to?
- Ano. - Ja.
Johannesi.
Dokážeš zabít?
Samozřejmě. Zabíjení miluju.
Dobře. Pojď sem.
Neboj se. Pojď.
Dobře.
Zabij ho.
Zakruť tomu králíkovi krkem.
Nebo se bojíš?
Nebojím. Akorát...
Dělej.
Dej mu obě ruce na krk a pořádně zakruť.
Kdyby ještě kňoural, rozšlápneme ho.
Zabij. Zabij.
- Kšá! Uteč! - No tak!
Dobrá trefa.
Jsi zbabělec.
Stejný jako tvůj táta.
On není zbabělec.
Bojuje v Itálii.
Fakt? Ale dva roky o něm nikdo neslyšel.
Je to zbabělý dezertér.
Má strach... a ty taky.
Máš strach jako králíček.
Vystrašený králíček.
Možná ti taky zakroutíme krkem.
Králíček Jojo.
Chudáku Jojo.
Co se děje, mladíku?
Ahoj, Adolfe.
Chceš mi něco říct k tomu králíkovi?
Co to mělo znamenat?
Chtěli, abych ho zabil.
Promiň. Nemohl jsem.
To nic. Je mi to fuk.
Ale teď jsem pro ně vystrašený králíček.
Ať si říkají, co chtějí.
Víš, jaké hrůzy říkali o mně?
„Ten chlap je šílenec.“
„Je to maniak. Všechny nás zabije.“
Prozradím ti tajemství. Králík není zbabělec.
Králíček musí přežít v nebezpečném světě
a shánět mrkvičky pro rodinu a pro vlast.
Moje říše bude plná zvířátek.
Lvi, žirafy, zebry,
nosorožci, chobotnice,
nosobotnice.
Dokonce i hrdinní králíci.
Cigaretu?
Ne, děkuju, nekouřím.
Dám ti skvělou radu.
Buď králíček.
Pokorný králíček přelstí všechny nepřátele.
Je odvážný a úskočný a silný.
Buď králíček.
Jojo!
Jsi v pořádku, Jojo?
S kým sis povídal?
S nikým.
Myslel jsem, že brečíš.
Jsi snad specialista na slzy?
Ne.
Případ uzavřen.
Teď musí Jojo těm ubožákům ukázat,
kdo je doopravdy zbabělý králíček.
Pardon, o čem to mluvíš?
To nic.
Jojo, kam běžíš?
Budu králíček!
Králíček Jojo. Králíček Jojo. Hledám mrkev. Králíček Jojo.
To je boží. Jsme jako dvě lidské antilopy.
Mládenci, teď budete mít šanci odjistit a hodit granát.
Osobně na vás dohlédnu,
aby vám nevybuchly oči nebo tak něco.
Kdo půjde první?
Klausi.
Do prdele.
Tohle nedělejte.
Jojo.
Finkele!
Jojo.
W-T-Führer.
Vypadá jako Picassův obraz.
Jeho máma mě zabije.
Můj drahý lvíčku.
Ahoj, kluku.
Můj drahý lvíčku.
Proč jsi tak šťastná?
Z tvého syna je příšera.
No tak! Nejsi příšera.
Jizvy se zahojí a noha bude pohyblivá skoro jako dřív.
Nedostanu se do Hitlerovy stráže.
I tak jsi na tom dobře.
Jsem ráda, že tě mám zase doma.
Máma lvice se o lvíčka bojí, obzvlášť když je táta lev pryč.
A lvice Inge taky.
Lvice Inge taky.
Chytíš králíka za ocas, omotáš mu ho kolem ucha,
svážeš a strčíš ho zpátky do nory.
Tak vyrazíme, ano?
Čerstvý vzduch ti prospěje.
Já nechci ven.
Cože? Proč bys nechtěl?
Vypadám blbě.
Budou na mě koukat.
Užij si jejich pozornost.
Každému se nepoštěstí, aby vypadal blbě.
Moje prokletí je má neuvěřitelná přitažlivost.
Teď seber odvahu,
vykroč ven a prožij úžasné dobrodružství.
Rozumíš?
Rozumím.
Polní maršále Jojo, věříme vám.
Připravit k opuštění domu.
Je to nebezpečné?
Obrovsky.
- Heil Hitler. - Kristepane.
- Vypadáš dobře. - Heil Hitler!
Frau Betzlerová, půvabná jako vždy.
Kvůli vám syn nemůže pořádně chodit a má znetvořený obličej.
Sebral mi granát. Prostě ho...
Ja, ja.
Takže se o něj postaráte, když budu v práci?
Zabavíte ho spolu s ostatními? Rozumíme si?
Rozumíme. Ja, rozumím.
Dobře.
Děti, to je Johannes Betzler.
Vyprávěl jsem vám o něm.
Ten, co ukradl granát a vyhodil se do vzduchu,
a proto mě degradovali za nedbalost.
Teď můžu pracovat tady s těmi skvělými dětmi.
Jojo, jistě pro tebe najdeme nějakou patřičnou práci.
Nějaký nápad?
- Ja. - Děti?
Ja. Ja.
Někdo musí chodit s klony na vycházky.
A mohl by roznášet tu novou propagandu
a povolávací rozkazy.
Mohli by povolat mě?
Mohli by?
Ano, to je skvělý nápad.
Dovoluji vám poslat toto desetileté dítě do války.
Dejte mu někdo zbraň.
Chci do boje na frontu.
Celej žhavej.
Tady jsou povolávací rozkazy a tady je pistole.
Je to trochu... ta zbraň?
Ne.
Fuj.
Dívej se.
Co udělali?
Co mohli.
Pojď.
Hele. Králíček Jojo!
Ten ksicht!
Jsem voják! Jedu do války!
A ty jsi pošťák!
Králíček Jojo!
Mami?
Polní maršál Jojo přišel domů.
Mami?
Mami? Jsem doma.
Mami?
Ahoj.
Co chceš?
Jsi duch?
Jistě. Jsem duch.
Nenuť mě běhat.
Jsem vyhladovělá a víš, jak milujeme krev.
Ztratil jsi něco?
Nejsem duch, Johannesi.
Jsem něco horšího, ale to už ti asi došlo, že?
Víš, kdo jsem.
- Ne. - Ano.
Řekni to.
Řekni to!
Židovka.
Hotovka.
Sem nesmíš.
Tvoje máma mě pozvala, tak jsem její host.
- To se nesmí. - Co s tím uděláš, malý Vůdce?
Ale jistě.
Tak běž. Řekni jim to.
Ale víš, co se ti stane?
Řeknu jim, že jsi mi pomáhal.
A tvoje máma taky.
A všichni budeme kaputt.
A jestli jí jen slůvkem naznačíš, že o mně víš...
...tak ti uříznu tu nacistickou hlavičku a svět mi poděkuje.
Rozumíš?
Ja.
Asi si ho nechám. Je hezký.
Teda, to byla síla.
- Co mám dělat? - To teda netuším.
Co když je jich víc?
Další stovky ve zdech.
Co to s tebou udělala?
Použila svoje kouzla.
Ovládání mysli.
Typické.
- Viděls, jak byla rychlá? - Jo.
Jako malý židovský Jesse Owens.
A teď má tvůj krásný nůž.
Můj nůž!
Jako malý židovský Jesse Owens, Jack Rozparovač.
Jsi v průšvihu, kamarádíčku.
Co teď? Co teď?
- Mám to! - Mám to!
- Budu vyjednávat. - Podpal dům
a sveď to na Churchilla.
Nebo vyjednávej.
S dovolením.
Holko?
Židovko ve zdi?
Vylez, Žide.
Dobře, tak jenom řeknu, co jsem chtěl říct:
Nebojím se tě a měla bys odejít někam jinam.
Jasný?
Kdepak.
Vypadni z mého pokoje.
Nemá vychování.
Ani co by se za knírek vlezlo.
- A teď má dva nože. - Já vím!
- Čím budeš krájet? - Nevím!
A pořád je tam nahoře. Ta věc, ta...
- Židovka. - Jo. Židovka.
- Co s tou Židovkou uděláme? - Něco vymysli.
Tohle není můj obor.
Přestaň mi nabízet cigarety! Je mi deset!
Tak promiň! Jsem vystresovaný!
Koncentrujme se jako v táboře.
Když to řekneš mámě, Židovka ti uřízne nacistickou hlavičku.
Ale není důvodu, aby ti ta věc na půdě ničila život.
Vlastně bys ji mohl využít ve svůj prospěch.
Jak?
Když chce někdo ovládnout mou mysl, víš, co udělám?
Ovládnu jeho mysl.
Pamatuješ, jak mě loni ten jednooký pirát von Stauffenberg
chtěl vyhodit do vzduchu?
Jo, přežil jsi to.
Si piš.
Jen proto, že mám nezničitelné super-nohy
a protože jsem Stauffíka převezl.
Hrál jsem mrtvého, ale přitom mi nic nebylo.
Tím jsem odhalil všechny zrádce.
Takže co uděláš?
Budu hrát mrtvého?
Přesně tak. Počkat, ne.
Myslel jsem to takhle: Musí se cítit v bezpečí, pak poleví v opatrnosti
a dostaneš ji.
Reverzní psychologie.
Nekomplikuj to.
Prostě použij můj zpětný myšlenkový trik a všechno bude v pohodě.
Už musím jít. Dneska máme k večeři jednorožce.
Soustřeď se, Jojo.
Nezapomeň, Žid ve zdi
je pořád lepší, než dva Židi létající kolem,
lezoucí do komínů a žeroucí nevinné nacisty.
A už jí nedávej další nože.
Tschüss.
Lvíčku, proč nespíš?
Jedl jsi něco?
Promiň, zapomněla jsem se. Byla jsem na procházce a pak...
Co uděláme s těmi tkaničkami? Božínku.
Jednou se je naučíš vázat, ne?
- Slyšel jsem ji. - Co?
Koho?
Inge.
Jejího ducha.
To je tak smutné.
Ty ses zbláznil.
Ale pro mě je to smutnější. Teď musím žít s bláznem.
Slyšel jsem zvuky. Nahoře.
Duchové? Fakt? Já slyšela krysy.
Ano, jsou tady. Věřil bys tomu?
Špinavá zvířata.
Chtěla jsem ti říct, ať nechodíš nahoru,
dokud se jich nezbavíme. Ať neonemocníš.
Dobře, mami.
Dám si na ty špinavé krysy pozor.
Kde jsou sakra všechny nože?
Jdeš taky spát?
Ano, brzy.
Musím něco uklidit.
Co musíš uklidit?
Máminy věci.
Musíš mi věřit. Já jsem tady šéf, ja?
Asi jo.
Hodný kluk.
Jo, ale jedním okem. Takhle...
Skoro.
Ještě ne.
Bezva. Jde ti to.
Ja.
Musíš být tišší.
Slyšel odsud zvuky.
Když si budu muset vybrat mezi tebou a svým synem...
Nevím, kam tě pošlu.
Rozumíš?
Nesmí se to dozvědět. Řekl by jim to.
- Můžete mu to vysvětlit. - Ty ho neznáš.
Je to fanatik.
Tři týdny se vyrovnával s tím, že jeho dědeček nebyl blond.
Někde v něm je ten kluk...
...co si rád hraje a utíká za mámou, když se bojí bouřky.
Co si myslí, že jsem vynalezla dort.
Nakonec ti nic víc nezbývá.
Jen naděje, že tvoje poslední dítě není jen další duch.
Možná jsme teď všichni duchové. Jenom to nevíme.
Možná.
Prožila jsi toho dost.
Neprožila jsem nic.
Je to pro tebe výzva.
Podle nich nemůžete žít, nesmíte žít.
Pokud se to splní, oni vyhrají.
Zatím vyhrávají.
Nikdy nevyhrají. To je vaše moc.
Dokud nějací z vás žijí, oni prohrávají.
Včera ani dnes tě nedostali. Zařiď, aby to zítra bylo stejné.
Ať je to zítra stejné.
Kristepane!
Musíš se protáhnout.
Bolí to?
- Jo. - Bezva. Bolest je tvůj přítel.
Brzy bude ta noha zmrzačená a zbytečná už jen trošku.
Ale doporučím, abys ještě měsíc nechodil do školy,
protože z tvého obličeje jde strach.
Je dost hnusný.
Tak, kdo je další?
Jojo.
Zlato, musím jít.
Uvidíme se doma.
Zdravím, kapitáne K.
Podívejme, Herr Handgranát osobně.
Co dělá noha?
Už je skoro zdravá.
Bolí jen z 80 procent.
Co tady děláte?
Učím chlapce z HJ vodní boj.
Kdyby někdy museli bojovat v bazénu.
Můžu se na něco zeptat ohledně Židů?
Proboha. Proč?
Co když nějakého uvidím?
Když uvidíš Žida, řekneš nám to, my to řekneme gestapu,
ti to řeknou SS a ti ho půjdou zabít.
A všechny, co mu pomáhali.
A protože žijeme v paranoidní době, tak asi i nějaké další lidi. Pro jistotu.
Není to jednoduchý proces.
I kdyby ten Žid někoho zhypnotizoval, aby ho schoval?
Tomu bych se dost divil.
Může se to stát.
Stalo se to mému strýčkovi.
Žid ho zhypnotizoval a udělal z něj ochlastu a hazardního hráče.
A začal podvádět manželku
v nevhodném vztahu s mojí sestrou.
A pak se utopil, což s tím nesouviselo, ale mohl za to ten Žid.
Ale k věci. Ty jsi viděl Žida?
Nevím, jestli bych ho poznal.
Taky nevím. Bez těch jejich čepiček to skoro nejde.
Někdo by o tom měl napsat knihu.
- Bylo by to jednodušší. - Měla by úspěch.
Ja.
Finkele, topí se. Dělej.
Zatím nashle, mladíku.
Věc se má takhle.
Když tě prozradím, budeš mít průšvih
a to asi nechceš.
Ale pak prozradíš mě a mámu a my budeme mít průšvih,
což nechci já.
A když řekneš mámě, že o tobě vím, tak tě vyhodí,
což nechceš.
A když řeknu mámě, že o tobě vím, tak mi uřízneš nacistickou hlavičku,
což taky nechci.
Takže jsme na konečné.
Jsme v koncích.
Mám nějaké podmínky, abys tu mohla zůstat.
- Podmínky? - Jo.
Řekni mi všechno o židovské rase.
Dobře.
Jsme jako vy...
...ale lidští.
Prosím, ber to vážně.
Ber to jako odhalení.
Chci znát všechna vaše tajemství.
Prosím, neseď na posteli mé sestry.
Proč? Nepotřebuje ji.
O mé sestře nic nevíš.
Inge byla moje kamarádka.
Vzpomínám si na tebe.
Byl jsi takový legrační malý kluk.
Dost řečí.
Začni vyprávět o vás.
Samozřejmě jsme démoni, kteří jdou po penězích.
Jasné?
Samozřejmě. To ví každý.
Ale málokdo ví, že jsme taky alergičtí na jídlo.
Sýr, chleba, maso.
To nás okamžitě zabije.
Takže jestli mě chceš zabít, takhle je to nejrychlejší.
A sušenky jsou taky smrtící.
To je teda legrace.
Každopádně pro tebe nemáme dost jídla, tak nevím, co uděláš.
Tvoje máma mi našla nějaký chleba.
Je hodná. Chová se ke mně jako k člověku.
Ale to nejsi. Nejsi normální člověk.
A ty jsi?
Jak se odvažuješ, Židovko?
Jsi slabá jako... řasa.
Mí předkové jsou Árijci.
Má krev má barvu rudé růže.
A mé oči jsou modré jako...
Osvoboď se.
Osvoboď se, velký Árijče. Židi nejsou slabí.
Mí předci zápasili s anděly a zabíjeli obry.
Jsme vyvoleni Bohem.
Tebe si vyvolil ubožáček, který ani nemá pořádný knír.
Silnější rasa?
Jak to pokračuje s tou Židovkou nahoře?
Nechce se mnou mluvit.
No jo, jsi nacista.
No jo.
Napsat tu knihu bude těžší, než jsem myslel.
Co to dělá? Něco pálí.
Co to pálí?
- Co to pálíš? - Neslyší tě.
Co to pálíš?
Proč jsi tak šťastná?
Všechno je jinak.
Spojenci dobyli Itálii.
Pak přijde Francie a brzy skončí válka.
Sakra! Proč jsi z toho šťastná?
Tolik nenávidíš svou vlast?
Vlast miluju. Nenávidím válku.
Je zbytečná a hloupá a čím dřív bude mír, tím líp.
Válka skončí.
Rozdrtíme nepřátele na prach.
A až je zničíme, z jejich hrobů si uděláme záchody.
Už dost politiky.
Večeře je neutrální půda. Stůl je Švýcarsko.
Dobrou chuť.
Ty nejíš.
Ne. Nemám moc hlad.
Možná to sním později.
Teď si dám jenom tyhle hrozny.
Já mám dneska hrozný hlad.
Tak dojím to tvoje.
Přece to nevyhodíme.
Co jsi dnes dělal, Johannesi?
Celkem nic. Vždyť jsem zmrzačené děcko bez smyslu života.
Nejsi zmrzačený.
Můj obličej vypadá jako mapa města, ženská.
Neočekávám, že to pochopíš.
Kdyby tu byl táta, chápal by to.
Ale není tady.
Já vím. Musím se spokojit s tebou.
Chceš tátu, jo?
Jo, chci.
- Jo? - Jo.
Dobře.
Neodvažuj se takhle mluvit s mámou!
Paule, co se stalo?
Paule?
Křičel jsem na kluka.
Cože? Omluv se mu.
Promiň, hochu.
Cože?
Tohle je omluva?
Promiň, hochu.
Jojo...
Vím, že ti chybím,
ale snažím se ve světě něco dokázat.
A než se vrátím...
...moje Rosie tě potřebuje.
Postaráš se o ni?
Ano, tati.
Děkuju.
Ona dělá, co může.
To jsme si ale udělali skvělýho kluka.
To je dobrota.
Připomíná mi to, jak jsme s Rosií tančili v Červeném salónu.
Vzpomínáš, zlato?
Samozřejmě, drahý.
Neseď tady jako kůl v plotě.
Pojď.
Zatancuj si s rodiči, pojď.
Nakresli mi, kde bydlí Židi.
Kde jíte, spíte a kde královna Židovka klade vejce.
Ty jsi fakt idiot.
No tak. Máme spoustu práce.
Vyprávěj mi o své rodině.
O Židech ti řeknu, ale o své rodině nic.
Ale potřebuju znát souvislosti.
Proč jsi tady se mnou? Nemáš žádné kamarády?
Ale mám. Yorkiho.
- Yorkiho? - Mimo jiné.
Ty nemáš nikoho.
Mám Nathana.
Kdo je sakra Nathan?
- Můj snoubenec. Toho mám. - Kde je?
Bojuje v odboji, víš?
Požádal mě o ruku na břehu fluss.
Klekl si jako džentlmen a zarecitoval Rilkeho báseň.
Řekla jsem ano a tancovali jsme až do noci.
Nuda.
Kdo je Rilke?
Velký básník. Nathanův oblíbený.
Jeho oblíbený? Hurá.
Zachrání mě a budeme spolu žít v Paříži.
Obrátila by ses k Německu zády?
Německo se obrátilo zády ke mně.
My tě nepotřebujeme.
Můžeš držet hubu i se svým blbečkem
a žít v blbé zemi sýra, šneků a baget.
To říkáš jenom proto, že nemáš holku.
Nemám na holky čas.
Jednoho dne budeš mít.
Nebudeš myslet na nic jiného.
Nějakou poznáš a celé dny
budeš snít o tom, že ji znovu budeš držet v náručí.
To je láska.
- Blbost. - Hotovo.
Měla jsi nakreslit, kde žijí Židi.
Tohle je jenom moje hlava.
Jo. V ní žijeme.
Rilke, Rilke...
Kde jsi? Básníku blbej.
Ano. Skvělá strategie, Králíčku.
Z těch knih uděláme falešnou podlahu a ona jí propadne
do jámy plné piraní a lávy a slaniny.
Ta bude koukat.
Nedělej na mě „pšt“.
Vezmi knihu a pojď. Knihovny jsou na prd.
Tohle je opravdu dobrý nápad.
Kdyby měla srdce, po tomhle by jí puklo.
Musím ti něco říct.
Našel jsem starý dopis, který ti napsal Nathan, tvůj snoubenec.
- O čem to sakra mluvíš? - Přečtu ti ho.
„Drahá Elso, těžko se mi to říká, ale už si tě nechci vzít.
Našel jsem si jinou, smějeme se spolu a strkáme si jazyky do pusy.
Jak napsal můj oblíbený básník Rilke,
‚v lásce se musíme naučit, jak nechat toho druhého odejít‘.
Takže sbohem a promiň, že tě nechávám.
Nathan, tvůj bývalý snoubenec.
PS, ve skutečnosti nejsem v odboji.
Lhal jsem.
Jsem nezaměstnaný a dost jsem přibral.“
Neotvírej dveře.
Jenom jsem zapomněl, že mám ještě jeden dopis.
„Drahá Elso,
chtěl jsem ti napsat, že už se s tebou nechci rozejít.
Rozmyslel jsem si to, protože nechci, aby ses kvůli mně zabila.
Několik holek už to udělalo a dost mě to znervóznilo.
Musíš žít dál.
Díky Bohu, že se o tebe stará ten kluk,
který je skvělý a mnohem vyspělejší, než by se zdálo.
A taky odvážný.
Jednou si tě vezmu,
i když jsem opravdu nezaměstnaný a nemám ti co nabídnout.
Tvůj Nathan.“
- Beethoven. - Einstein.
- Bach. - Gershwin.
Brahms. Wagner. Mozart.
Jenom samí hudebníci?
Rilke.
Jistě, tvůj oblíbenec. S židovskou matkou.
Tak Dietrichová.
Houdini.
Ne. To není možné.
Věř tomu, kámo.
Stejně jako Pissarro, Modigliani, Man Ray, Gertruda Steinová,
pan Mojžíš a král všech, Jesus Christi. Amen.
Teď už si normálně vymýšlíš.
Ty lidi neznám a už toho mám dost.
Hej.
Kdybys našel další dopisy, dáš mi vědět?
Jasně.
Dobře.
Ahoj.
Tady na březích sedávali milenci.
Tancovalo se a zpívalo.
Romantika.
Na romantiku není čas.
Zuří válka.
Na romantiku je čas vždycky.
Jednou potkáš tu pravou.
Proč mi to všichni říkají?
Kdo ti to ještě říká?
Všichni.
Každopádně,
je to hloupost.
Ty jsi hloupý.
Láska je to nejsilnější na světě.
Nejsilnější na světě je přece kov.
Těsně za ním dynamit a pak svaly.
A navíc, já bych asi lásku nepoznal.
Kdo by to byl řekl.
Zase máš rozvázané tkaničky.
Ach, Jojo.
Až to přijde, tak to poznáš.
Budeš to cítit.
Bolí to.
- Jak osina v zadku? - V břiše.
Jako kdybys je měl plné motýlů.
- Fuj. - Ano, „fuj“.
Pojď, Hitleříku. Musíme jít.
- Hej! - Co je s tebou?
Děláš mi starosti. Jsi zase opilý?
Pojď.
- Bože. - Můžeš je rozvázat?
Nějak tloustneš.
To není...
Víš co? Nechám tě tady.
- Ne. - Přijdu pro tebe zítra.
- Co ty na to? - Ne. Mami!
Ty to dokážeš.
- Ne! - Uvidíme se doma.
- Zítra ráno. - Mami!
Rosteš moc rychle.
Desetiletý kluk by neměl oslavovat válku a mluvit o politice.
Měl bys lézt na stromy a padat z nich.
Ale Führer říká, že až vyhrajeme, my kluci budeme vládnout světu.
Reich umírá.
Prohrajeme válku a co budeš dělat pak?
Život je dar.
Musíme ho oslavovat.
Musíme tančit, aby Bůh viděl, jak moc si vážíme života.
Já teda tančit nebudu.
Tanec je pro lidi bez práce.
Tanec je pro lidi, co jsou volní.
Je to útěk před tímhle vším.
Klidně tancuj až domů.
Já pojedu.
Ale kdepak.
Nikdo mě nezastaví.
Vítejte doma, hoši!
Jděte se přivítat s maminkami!
Dneska nic od Nathana, bohužel.
Asi dělá něco úžasného, čte si nebo si pěstuje bradku.
Co se děje?
Mám ti vyprávět o Židech?
Je mi to fuk.
Na počátku jsme žili v jeskyních.
- Hluboko ve středu Země. - Počkat.
Všechna strašidelná místa plná úžasných bytostí mají jedno společné.
Jo. Uřezávání konců penisů?
Ne, blbečku.
- Lásku k umění. - Žádné řezání penisů?
Mám vyprávět, nebo ne?
Můžeš pokračovat, ale to s těmi penisy je pravda.
Dělají z nich špunty do uší.
Takže pokračuju.
Mnoho let jsme vymýšleli kouzla a zaklínadla
a pak jsme se pomalu vydali z jeskyní do měst.
Někteří z nás ale zůstali v jeskyních, v tělech zvířat.
V nějakých prvocích?
Nakreslím ti je.
Tak.
V barvě by to bylo hezčí.
Kde jsou rohy?
Pod vlasy.
Kde jsou tvoje?
Jsem moc mladá.
Vyrostou, až mi bude 21.
Dnes žijeme mezi normálními lidmi,
ale občas se zmocníme domu a spíme v něm zavěšení hlavou dolů.
Jako netopýři.
A ještě jsem zapomněla zmínit, že umíme lidem číst myšlenky.
Proboha.
Všem lidem?
Němcům taky?
Ne.
Mají moc tvrdé lebky, těmi nepronikneme.
Náš skutečný jazyk zní jako zpěv ptáků.
A přitahují nás lesklé věci.
Krystaly, sklo a zlato.
„Přitahují je lesklé věci.“
Ale taky ošklivé věci.
Židi milují ošklivost.
To nás taky učili ve škole.
Miluješ je, ne?
Ošklivé věci.
Ahoj.
Vycházíte spolu celkem dobře.
Musel jsem se ujistit, že ještě žije.
- Proč ti na tom záleží? - Nezáleží.
Jenom nechci mít v domě mrtvolu.
- Taky by se ti to nelíbilo. - Ale líbilo.
Chci mít v domě víc mrtvol.
Ale jak spolu vy dva pořád jste,
z toho jsem dost nervózní.
Vždyť to byl tvůj nápad.
Opravdu?
- Jo. - No jo, byl.
A navíc je to do knihy.
No jo, máš pravdu.
Promiň. Zvoral jsem to?
Teď je to divné, viď?
Mezi námi by to nemělo být divné.
Nic z tohohle.
To nic. Jsem unavený. Půjdu spát.
Ja, jenom jsem ti zahříval postel.
Tak to kamarádi dělají.
Co říkáš na tu uniformu?
Neměly by ty kalhoty být širší?
- Moc ti sluší. - Děkuju.
Poslouchej, Jojo. Můžu ti dát dobrou radu?
Až jí uvidíš do hlavy
a zjistíš, co ti chce nasadit do hlavy,
musíš si myslet přesný opak.
Rozumíš?
Nedovol, aby uvěznila tvůj mozek.
To je věc, milý Jojo,
která nikdy, za žádných okolností, nesmí Němce potkat!
Tvému německému mozku nesmí nikdo poroučet!
Nebude poroučet mému německému mozku, mein Führer.
Vynasnaž se.
A teď,
když máš v knížce spoustu kvalitních informací,
měl bys ji ukázat světu, nemyslíš?
Ja.
Adolfe?
Myslíš, že jsem ošklivý?
Jo.
Už spí?
On je jiný.
Něco tuší. Myslí si, že tady nahoře žije duch Inge.
Připomínáš mi ji. Opravdu.
Ráda bych ji viděla, jak dospívá v ženu.
Ale místo toho musím koukat na tebe.
Já o dospívání v ženu nic nevím.
Vypadá to takhle?
Třeba pití vína?
Jasně. Piješ.
Šampaňské, když jsi šťastná.
Šampaňské, když jsi smutná.
Řídíš auto.
Hraješ hazardní hry.
Máš diamanty.
Naučíš se střílet.
Navštívíš Maroko.
Střídáš milence.
Způsobuješ jim utrpení.
Podíváš se tygrovi do očí.
A věříš beze strachu.
To musí žena umět.
Jak to dokážete?
Jak poznáte, že můžete někomu věřit?
Věříš jim.
Dobrou noc.
Všechny ty ostatní věci.
Vy jste je dělala?
Cesta do Maroka a ten zbytek?
Ne.
Nikdy jsem se nepodívala tygrovi do očí.
Finkele, myslel jsem plemeno psů na ochranu města,
ne skutečné německé ovčáky.
Odveď je.
Odveď je!
- Dělej! - Tak jdeme.
Děkuju.
- Promiň, že jsem křičel. - Připadám si jako blbec.
Ne, je to divný název plemene. Měl jsem to říct jasněji.
- Jde ti to dobře. - Danke.
Ahoj, kluku.
Jak vám můžu pomoci, pane Betzlere?
Co je? Pojď se mnou.
Kdyby někdo udal Žida, dostal by medaili?
Židi... Pořád jsi jimi posedlý?
Víš, že připravujeme město na blížící se invazi?
Chystám obrannou strategii.
Na západě jsou Američani, na východě Rusové.
Mého kamaráda kdysi snědli Rusové.
A co ty vlašské ořechy?
To jsou vlašské ořechy.
Cos mi chtěl?
Hodně jsem se o Židech dozvěděl.
Věděl jste, že Židi dokážou číst myšlenky?
A spí u stropu jako netopýři.
To je úžasné. A jak jsi na to přišel?
Výzkumem.
Píšu o tom knihu.
Gratuluju. Jak se jmenuje?
„Vylez, Žide.“
Odhaluje tajemství Židů.
Taky bys ji mohl nazvat „Židi šidí“.
Nebo „Židi a nežidi“.
Máš velice bujnou fantazii.
Ale to je pravda.
Ja, samozřejmě.
Když jsem byl malý, měl jsem imaginárního přítele Connyho.
Když jsem spal, čural mi do postele. Dělal mi průšvihy.
Hele, pojď sem.
Koukej, na čem pracuju.
V rámci příprav na invazi upravuju svou uniformu.
Pera pro aerodynamiku, pestré barvy pro zmatení nepřítele,
boty jen na parádu.
A tohle...
Tohle je kulomet s rádiem,
které vydává otravnou hudbu, co naruší nepřátelskou morálku.
- Na to všechno mám autorská práva. - Takže to nesmíš obšlehnout.
Ja. Ať tě to ani nenapadne.
Kluci mi řekli, že tvůj táta někde bojuje.
Takže jsi teď pán domu. Jak ti to jde?
Jde to.
Ja?
- Jakou práci pro mě máte dneska? - Něco tady mám.
Je to trochu méně zodpovědná práce, než jsi zvyklý,
ale teď potřebujeme každý pár rukou.
Kovy pro Hitlera!
Hrnce a pánve pro vítěznou válku!
Železňák je tady Nenechte ho umřít hlady
Kovy pro Hitlera!
Nýty a šrouby!
Hrnce a pánve!
„Osvoboďte Německo.“
Jojo?
- Yorki? - Ahoj!
Ty jsi teď voják?
K tvým službám.
Ale je ti teprve 11.
Já vím.
- Můžu? - Jasně.
To je papír?
Taky mi to tak připadalo, ale je to „papírovina“.
Nejnovější materiál vynalezený nejlepšími vědci.
Tak to koukám.
Hele, Yorki.
Chytil jsem Žida. Opravdového.
Žida?
Viděl jsem nějaké, které chytili minulý měsíc v lese.
Nevím, co s nimi všichni mají.
Nebyli vůbec strašidelní a připadali mi celkem normální.
Zapovídal jsem se.
Musím jít.
Ahoj.
- Ahoj. - Proboha.
V tom se tak blbě běhá.
Ty jsem našel.
Můžeš si je vzít. Asi jsou polámané.
Nic to neznamená.
Třeba mi něco namaluješ do mé knihy.
Můžu zase namalovat tebe.
Nikdo nechce vidět obrázky mrzáků.
Nejsi mrzák.
A navíc skuteční umělci tyhle věci nevidí.
Myslíš slepé umělce?
To nic.
Jsem smířený s tím, že nikdy nepolíbím dívku.
Ale políbíš, Jojo.
Mám tě políbit?
Tak jo.
Dvě věci.
Za prvé:
Nacisti a Židi se spolu nesmějí stýkat jako my,
natož se líbat.
Za druhé...
Byl by to jenom polibek ze soucitu a to se nepočítá.
Ty nejsi nacista.
Zbožňuju svastiky,
z toho by mohlo něco vyplývat.
Nejsi nacista, Jojo.
Jsi desetiletý kluk, který má rád svastiky
a legrační uniformy a chce patřit do party.
Ale nejsi jeden z nich.
Tak jo.
Shodněme se, že se neshodneme.
Dobře?
Že nejsem nacista.
Špinavá Židovka.
Dělej. Schovej se.
Pospěš si.
Heil Hitler.
Dovol, abych se představil.
Jsem komisař Herman Deertz z falkenheimského gestapa.
To jsou Herr Mueller, Herr Junker, Herr Klum a Herr Frosch.
Můžeme dál?
Děkujeme.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Ahoj, Jojo!
Ahoj, chlapi!
Rád vás vidím!
Píchnul jsem kolo, tak jsem ho nesl.
Kapitáne Klenzendorfe.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
To je Freddy Finkel.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Uteklo mi něco?
Ne, jenom jsem heilhitlerovali tady chlapce a pak vás
a pak Freddyho Finkela.
A teď provádíme rutinní prohlídku.
A co sem přivádí vás, kapitáne?
Jenom jsme šli kolem
a přinesli jsme mladému nějaké letáky.
Pracuje pro nás.
- Chápu. - Ja.
- A co vy? - Vždyť víte.
Pořád nám někdo volá. „Haló, to je gestapo?
Za lednicí se mi asi schovává komunista.“
Tak se jdeme podívat a je to jenom plíseň.
Takže těsně vedle.
Práce jako každá jiná.
Takhle si představuju správnou dětskou ložnici.
No jo.
Tady je.
Možná jsi slyšel, že Hitler má jen jedno varle.
To je nesmysl.
Má čtyři.
Takže jsi dobrovolník u Hitlerjugend, ano?
Ano.
To je bezva.
Všichni chlapci by měli být fanatičtí jako ty.
Co tam ti idioti dělají?
Půjdeme se podívat.
Kde máš mámu?
Nevím.
Asi je ve městě.
Je hodně doma?
Má dost práce.
Opravdu?
Rád vidím, že nosíš jugend uniformu,
ale...
...kde máš nůž?
Svůj DJ nůž musíš mít pořád u sebe. Kde je?
- Nechal jsem... - Je tady.
A ty jsi kdo?
A vy jste kdo? A co děláte v mém domě?
Ty tady taky bydlíš?
Jsem jeho sestra Inge.
Heil Hitler.
Nevěděl jsem, že máš sestru, Johannesi.
Občas by chtěl, abych byla mrtvá.
Viď, ty malý Frankensteine?
No tak. Není nutné dělat si legraci z jeho odporného znetvoření.
Je to válečné zranění.
Ale proč máš jeho nůž?
Hlídám svůj pokoj, protože do něj pořád leze.
A co tam máš schovaného?
Normální holčičí věci.
Můžu?
Jistě.
Víš, máme na starost velké množství hlášení,
udání a různých vyšetřování.
Samozřejmě nás zajímá problematika zločinu
a protistranických nálad,
ale největší starosti nám dělají všichni ti paraziti.
Schovávají se, jedí cizí jídlo,
spí v cizích postelích.
Je to velmi nevychované.
Mohl bych vidět tvé doklady?
Doklady, slečno Betzlerová. Nemáme času nazbyt.
Ano, jistě.
Jak stará jsi na téhle fotce?
Je tři roky stará.
Bylo mi 14.
Datum narození?
Prvního května.
1929.
Souhlasí.
Děkuji, Inge.
Udělej si novou fotku. Tady vypadáš jako duch.
Počkat.
Co je...
...tohle?
„Vylez, Žide.“
Čí je to dílo?
Moje.
Odhaluje tajemství Židů.
Jak přemýšlí, chovají se, vypadají.
Bude to dárek pro Führera.
Hoši, to musíte vidět.
Podívejte, tenhle má ocas.
Tenhle visí jako netopýr.
Tady vidíte, co mají v hlavě.
A kdo jim ovládá mozek?
Ďábel.
Je to švanda, protože je to pravda.
A tenhle blbý Žiďáček.
Tady mají rohy.
Co je tohle?
„Zhebni, Nathane.“
„Jak zabít Nathana.“
Mučí ho hadi. Píchají do něj klacíkem.
Střílejí ho z děla a nadávají mu.
Ano.
Drtí ho pod kolem starého bicyklu.
Kdo je Nathan?
Jenom jeden kluk.
Nathana opékají nad ohněm.
Musíme se vlastně vrátit.
- Nechali jsme ho tam viset. - Ja. Ja.
Děkuji ti mnohokrát. Rozjasnila jsi mi den.
Doufám, že ji dokončíš.
A samozřejmě,
kdybys viděla něco podezřelého, zavolej nám.
Těšilo mě.
Heil Hitler.
Těšilo mě, Inge.
Nechoď ven, Jojo.
Postarej se o rodinu.
Postarej se o ten nůž.
Elso, převezla jsi je.
Sedmého května.
Cože?
Narodila se sedmého května, ne prvního.
On nám pomohl.
Oni se vrátí.
Zjistí, že umřela, a pak umřu já.
Nikdo neví, že Inge umřela.
Mohla bys být ona.
Až se máma vrátí, všechno jí řeknu.
Že tě znám a že jsme kamarádi.
Židi a nacisti nejsou kamarádi.
To jsme úplně podělali.
Můžeš mi to vysvětlit?
Ona není...
Nevypadá jako zlý člověk.
Začínám pochybovat o tvé oddanosti mně a straně.
Říkáš si vlastenec,
ale nechováš se tak.
Německý voják se zrodil z nezbytnosti.
Německo je závislé na vášni mladých mužů.
Na vášni a odhodlání padnout pro Otčinu,
tváří v tvář zoufalým snahám spojeneckých válečných zbohatlíků,
kteří své ubohé armády zbrkle posílají do vlčí jámy.
A pouze hrdí muži, kteří se postaví nepříteli,
se navždy zapíší do německých dějin.
A je na tobě, aby ses rozhodl, jestli se staneš nesmrtelným,
nebo zmizíš beze stopy
jako ubohé zrnko písku v poušti bezvýznamnosti.
Zjednodušeně řečeno...
...už se kurva vzpamatuj a srovnej si priority.
Je ti deset, Jojo.
Chovej se podle toho.
Ne.
Věděla jsi to?
Moc mi toho neřekla.
Jenom že pracovala s přáteli
a tvůj táta jim z daleka pomáhal.
Ne. On bojuje ve válce.
Říkala, že se vrátí hned, jak válka skončí.
Samozřejmě ti nechtěla nic prozradit.
Protože mě nesnášela.
Protože jsem nacista.
Jsem nepřítel.
Nechtěla, abys z toho měl nějaké problémy.
Ale teď nemám nic.
Nikoho.
Naposled jsem své rodiče viděla na nádraží.
Nakládali je do vlaku.
Utekla jsem.
Dostala jsem se zpátky do města.
Ukryl mě tátův přítel.
Pak další přítel, pak přátelé přátel.
A nakonec tvoje máma.
A zatím jsem pořád tady.
Ale moje...
Moje rodiče odvezli tam, odkud se nikdo nevrátí.
Co uděláš, až budeš volná?
Budu tancovat.
Rychle, dělejte.
Yorki?
Jojo!
Panebože.
Jojo.
Chyběl jsi mi.
S tvou mámou je mi to líto.
Když jsem se to dozvěděl, hrozně jsem brečel.
Co se tady děje?
Blíží se Rusové, Jojo.
A z druhé strany Američani.
A Anglie a Čína a Afrika a Indie.
Blíží se celý svět.
Pomoz mi s municí.
A jak se daří nám?
Hrozně. Kamarádí se s námi jenom Japonci.
A mezi námi, ti nevypadají moc árijsky.
- Víš, jak jsem ti říkal o tom Židovi? - Jo.
Pořád je u mě.
Je to vlastně moje holka.
To je bezva, Jojo. Máš holku.
No jo, ale je to Židovka.
Máme větší starosti než Židy, Jojo.
Někde tamhle jsou Rusové.
Ti jsou nejhorší ze všech.
Prý jedí děti a souloží se psy.
To se nedělá, ne?
Souložit se psy?
Jo. Angličani to dělají taky.
Musíme je zastavit, než nás snědí a osouloží naše psy.
Je to hrůza.
A Hitler je pryč a zůstali jsme sami.
Cože?
Nevíš o tom?
Je mrtvý.
Vzdal to a prostřelil si hlavu.
Ne.
To není možné.
Prostřelil.
Hlavu.
Vypadá to, že nám toho hodně zatajil.
Tajně dělal nějaké ošklivé věci.
Nevím, jestli jsme na správné straně.
Pojď sem. Tak.
Vidíš toho Američana? Běž ho obejmout. Utíkej!
Yorki. Skvělá novina.
Byl jsi povýšen a dostaneš vlastní pistoli.
Běž zastřelit všechny, co nevypadají jako my.
- Dobře. - Dobře.
Jojo, kde máš uniformu?
Vezmi si tohle, ať tě nezastřelí.
Musíme všechny zabít.
Za Hitlera.
Chcípněte, ďáblové!
Chcípněte!
Ústup!
Pojď. Tudy.
Už jsou tady!
Američani!
Pojďte.
- Běžte za ním. - Za vámi, kapitáne.
Sem! Pojďte!
Sláva, hoši!
Odveďte vězně.
Držte je v řadě.
Rychle!
Hej!
Co?
Nerozumím.
Dělej!
Vstaň, pse.
Kapitáne K.
Ahoj, hochu.
To je zmatek, co?
Co se děje?
Hysterie, kamaráde. Tohle je konec.
- Večírek skončil. - Nejsem jako oni.
- Bojíš se? Neboj se. - Ne. Prosím.
- Podívej se na mě. - Ne...
Je mi líto Rosie. Byla hodná.
Opravdu hodná.
Jo?
To nic, hochu.
Chtěl jsem ti říct, že tvoje kniha je fakt dobrá.
Ja. Promiň, že jsem se jí smál.
Velmi kreativní.
Ukaž se mi.
Sluší ti to.
Jsi fajn, kluku.
Jdi domů a postarej se o tu svou sestru.
Jo?
Nech mě. Nech mě, Žide.
- Co se děje? - Nech mě!
- Je to Žid. - Ticho.
Znáš toho nácka?
- Pomohl nám. - Toho špinavýho Žida neznám.
Ne...
- Zmiz, Žide. - Hej!
Drž hubu, nácku.
- Ne! - Zmiz. Jdi domů.
- Ne! Nechte ho být! - Jdi domů!
Ne!
- Nechte mě! - Zmiz odsud.
Jdi domů!
Jojo?
Yorki!
Díky Bohu.
- Myslel jsem, že jsi mrtvý. - Zdá se, že jsem nesmrtelný.
Půjdu domů za mámou.
Potřebuju obejmout.
Nic už nedává smysl.
Jo, tohle není pro nacisty nejlepší doba.
Hele,
když teď skončila válka, tvoje holka je svobodná.
Může odejít.
Stalo se něco?
Musím jít.
- Dobře. - Promiň.
Ahoj!
Ahoj. Jsem doma.
Co se tam venku děje?
Kde venku?
Na ulicích, hlupáčku.
Jojo, co se děje?
Je bezpečné jít ven?
Jojo, je to bezpečné?
Můžu odejít?
Ne.
Nemůžeš odejít.
Proč?
Musíš tady zůstat...
Kdo vyhrál?
...se mnou.
Jojo, kdo vyhrál válku?
My.
Německo vyhrálo.
Promiň.
„Drahá Elso.
Vím, že je to teď pro tebe těžké...
...a že se ti chce všechno vzdát.
Ale musíš vytrvat.
S tvým přítelem Jojem jsme vymysleli plán tvého útěku.
Takže ho prosím poslouchej.
Pomůže ti utéct pryč.
Potom se mnou můžeš žít v Paříži.
A neboj se o Joja.
Bude v pohodě.
Nashle v Paříži.
Nathan.“
- Je mrtvý. - Cože?
Nathan.
Umřel loni.
Na tuberkulózu.
Tak...
...to je zvláštní. Kdo je napsal?
Děkuju, Jojo.
Byl jsi na mě moc hodný.
Věc se má tak, že tě miluju.
Vím, že mě bereš jako mladšího bráchu, samozřejmě.
A stejně jsi moc stará.
Ale...
Tady je ale vedro.
Taky tě miluju.
- Jako mladšího bratra. - Jako mladšího bratra.
S falešným Nathanem jsme vymysleli, jak tě dostat pryč.
Mohla bys mladšímu bratrovi věřit?
Možná.
Tak jo.
Sbal si věci.
Odcházíme.
Jojo Betzler.
Deset a půl roku.
Dneska...
...udělej, co můžeš.
Kam chceš kurňa jít?
- Ven. - Ven?
Na to zapomeň.
Zůstaneme tady a ty mi řekneš, co se vlastně děje
mezi tebou a tou věcí nahoře.
Ta „věc“ je holka.
- Miluješ ji, viď? - Jo.
- Přiznej to. - Přiznal jsem to.
Věděl jsem to!
To nemůže vydržet.
Ne. Je pro tebe moc stará. A ty jsi hnusný.
Opustí tě. Víš to, viď?
Takže poslouchej, ty malá sračko.
Navlékneš si tohle.
Zapomeneš na tu nechutnou židovskou krávu.
A vrátíš se ke mně, kam patříš.
Jasné?
Navlékni si to.
A pak budeme dělat, že se tohle nikdy nestalo.
Jasné?
Hajlík nebude?
No tak. Jako dřív?
- Hajlíka, chlapče. - Ne.
- Hajlíka. - Ne.
Jenom maličkého hajlíka. Prosím.
Nasrat, Hitlere.
Pojď.
Počkat.
Připravená?
Jo.
Je to tam venku nebezpečné?
Obrovsky.
Dokázali jsme to.
To mi asi patří.
Co uděláme teď?
AŤ SE TI PŘIHODÍ COKOLIV
KRÁSA NEBO HRŮZA
JDI DÁL
KAŽDÝ POCIT SE MŮŽE ZMĚNIT
- RAINER MARIA RILKE
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Překlad: František Fuka