Subtitles by sub.Trader subscene.com
Jojo Betzler.
Zece ani.
Astăzi, vă alăturaţi subunităţii Jungvolk,
pentru un weekend de instrucţie special din cale-afară.
O să fie intens.
Dar, astăzi, devii bărbat.
Jur să-mi dedic întreaga-mi energie şi putere
salvatorului patriei noastre, Adolf Hitler.
Sunt dispus şi pregătit să-mi sacrific viaţa pentru el.
Aşa să-mi ajute Dumnezeu.
Da, că bine zici!
Aşadar, Jojo Betzler, cum ai mintea?
Ca de şarpe.
Şi, Jojo Betzler, cum ai corpul?
Ca de lup.
- Jojo Betzler, cum ai curajul? - Ca de panteră.
Şi, Jojo Betzler, cum ai sufletul?
De neamţ.
Da, omule! Eşti gata.
Adolf?
Nu cred că pot face asta.
Was?
Sigur că poţi!
Sigur, eşti niţel sfrijit şi nepopular
şi nu ştii să te legi la şireturi, deşi ai zece ani.
Dar eşti cel mai bun şi mai loial nazist mic pe care l-am cunoscut.
Ca să nu mai zic că eşti tare arătos!
O să ieşi şi o să te distrezi pe cinste, bine?
- Bine. - Aşa mai vii de-acasă!
Heil-uieşte-mă, amice!
Heil Hitler.
Poţi să mă heil-uieşti mai bine de-atât.
- Heil Hitler. - Nu...
Cu zvâc! Nu sta să analizezi.
Heil Hitler.
- Nu, analizezi prea mult. Heil Hitler. - Heil Hitterler.
Cine e Hitterler? Vorbeşti germană?
- Heil Hitler! - Nu aşa.
- Uite cum se face! - Heil Hitler!
Heil Hitler!
- Aşa! Ai reuşit! - Heil Hitler!
- O zi bună! Heil Hitler! - Heil Hitler!
- O să fii cel mai bun! Poţi s-o faci! - Heil Hitler!
- Heil Hitler! Heil Hitler! - Heil Hitler! Heil Hitler!
Heil Hitler!
Heil Hitler! Heil Hitler!
Heil Hitler, Yorki.
Heil Hitler, Jojo.
- Eşti gata pentru cel mai tare weekend? - Da, sunt!
Să mergem!
Heil! Heil! Heil!
Heil Hitler, copii!
Heil Hitler!
Jungvolk, bun venit la weekendul de instrucţie al Hitlerjugend!
Vom scoate bărbaţi şi femei din voi toţi.
Eu sunt căpitanul Klenzendorf.
Îmi puteţi spune "căpitanul K”.
Căpitanul K!
Ja. Iar el e subofiţerul Finkel.
Dânsa e Fräulein Rahm.
Bună! Heil Hitler tuturor.
Câteva cuvinte despre mine. Cine sunt
şi de ce stau la taclale cu o şleahtă de ţânci,
în loc să-mi conduc soldaţii în luptă, spre o moarte glorioasă? Bună întrebare!
Şi eu mi-o adresez zilnic, de la Operaţiunea Rasoleală,
când mi-am pierdut un ochi zdravăn într-un atac inamic evitabil.
Potrivit superiorilor mei,
îţi trebuie doi ochi ca să poţi contribui la efortul de război.
Oamenii cu doi ochi fac asta?
Iisuse!
În aceste două zile,
veţi simţi pe pielea voastră, mucoşilor, unele dintre lucrurile
pe care măreaţa armată germană le îndură în fiecare zi.
Şi, deşi ţara noastră se află în dezavantaj
şi nu prea avem şanse să câştigăm războiul,
aparent, ne descurcăm straşnic.
În fine... Fiecare dintre voi a primit câte un pumnal al subunităţii.
Sunt arme speciale şi scumpe.
Să le aveţi mereu asupra voastră!
Şi să nu vă înjunghiaţi reciproc.
Fără înjunghieri!
Fără înjunghieri.
E primul vostru pas spre a deveni bărbaţi.
Astăzi, băieţii vor mărşălui, vor face exerciţii cu baioneta,
vor lansa grenade, vor săpa tranşee, vor citi hărţi, se vor apăra de gaze,
se vor camufla, vor exersa ambuscade
şi strategii, vor trage cu arma şi vor detona.
Fetele vor exersa importante îndatoriri femeieşti.
Vor bandaja răni, vor face paturi şi vor învăţa cum să rămână gravide.
Eu am născut 18 copii pentru Germania.
E un an grozav să fii fată.
Bine. Să trecem la treabă!
Haideţi!
Dumnezeu să mă ajute!
Haideţi, viteză!
Trei, doi, unu, svastica!
Haideţi!
Trageţi! Haideţi!
- Acum, sparge-i ţeasta. - Nu, nu!
- Colţi! - Colţi, ja.
- Limbă de şarpe. - Limbă de şarpe, ja.
Solzi!
Ja, solzi. Fiindcă, odinioară, un evreu s-a împerecheat cu un peşte.
Noi, arienii, suntem de o mie de ori
mai civilizaţi şi mai avansaţi decât orice altă rasă.
Adunaţi-vă lucrurile, copii.
E timpul să ardem nişte cărţi!
Da!
Evreii sunt înspăimântători, nu?
Mie nu mi se pare.
Dacă aş întâlni unul, l-aş ucide uite aşa!
Uite... aşa.
Dar cum l-ai recunoaşte? Poate că seamănă cu noi.
L-aş pipăi să văd dacă are coarne.
Şi ar mirosi a varză de Bruxelles.
Da! Uitasem detaliul ăsta.
Cum ar fi să capturez unul şi să i-l înmânez lui Hitler?
Sigur aş intra în garda lui personală.
Apoi, am deveni cei mai buni prieteni.
Credeam că eu îţi sunt cel mai bun prieten.
Yorki, îmi eşti al doilea cel mai bun prieten.
Primul loc îi e rezervat Führer-ului.
Dacă nu cumva eşti Hitler şi te ascunzi în corpul unui băieţel dolofan...
eu m-aş mulţumi cu locul doi.
Sunt doar un copil într-un corp dolofan.
Mi-am încheiat pledoaria.
Când vă aflaţi în faţa inamicului şi trebuie să-i curmaţi viaţa,
care dintre voi va avea curajul s-o facă?
Bun.
Cei lipsiţi de tărie n-au ce căuta în armata lui Hitler.
Vrem războinici îndârjiţi,
pregătiţi să ucidă după pofta inimii.
Sunteţi în stare?
Da. - Ja.
Johannes!
Tu poţi să ucizi?
Fireşte! Ador să ucid.
Bun! Treci încoace.
Nu-ţi fie teamă. Hai!
Bun.
Ucide-l.
Suceşte gâtul iepurelui şi ucide-l.
Sau ţi-e frică?
Nu mi-e frică. Eu doar...
Acum!
Prinde-l de gât cu ambele mâini şi suceşte brusc.
E posibil să urle, dar o să-l strivim cu bocancii.
Ucide. Ucide!
Ucide! Ucide!
Ucide! Ucide! Ucide!
- Fugi! Hai! - Alo!
Bună lovitură.
Eşti un laş.
Exact ca tatăl tău.
El nu e laş.
Luptă în Italia.
Zău? N-a mai auzit nimeni de el de doi ani.
E un dezertor laş.
E fricos. Ca şi tine.
Eşti fricos ca un iepuraş.
Iepuraş fricos...
Să-ţi sucim şi ţie gâtul?
Jojo Iepuraşul.
Jojo Iepuraşul!
Jojo Iepuraşul! Jojo Iepuraşul!
Bietul Jojo...
Ce-ai păţit, micuţule?
Bună, Adolf.
Îmi povesteşti incidentul cu iepurele?
Ce-a fost asta?
Voiau să-l ucid.
Îmi pare rău. N-am putut.
Nu-ţi bate capul! Mie nu-mi pasă.
Acum, mă acuză că sunt un iepure fricos.
N-au decât să zică ce vor.
Oamenii spuneau vrute şi nevrute despre mine.
"Vai! E un ţăcănit!”
"Uitaţi-vă la nebunul ăla! O să ne omoare pe toţi.”
O să-ţi dezvălui un mic secret. Iepurele nu e deloc fricos.
Iepuraşul umil înfruntă o lume periculoasă în fiecare zi.
Adună morcovi pentru familia lui, pentru ţara lui.
Imperiul meu va găzdui tot soiul de animale:
lei, girafe, zebre,
rinoceri, caracatiţe,
"rino-caracatiţe”...
Voi avea până şi măreţul iepure.
O ţigară?
Nu, mulţumesc. Nu fumez.
Permite-mi să-ţi ofer un sfat foarte bun.
Fii iepurele!
Umilul iepuraş e mai isteţ decât toţi duşmanii săi.
E curajos, şiret şi puternic.
Fii iepurele.
Jojo!
Te simţi bine, Jojo?
Cu cine vorbeai?
Cu nimeni.
Mi s-a părut că plângeai.
Eşti specialist în lacrimi?
Nu.
Mi-am încheiat pledoaria.
E timpul ca Jojo să le arate acelor insecte-băţ
cine e adevăratul iepure fricos.
Mă scuzi. Ce tot spui acolo?
Nu contează.
Jojo! Unde fugi?
Să fiu iepurele!
Jojo Iepurele! Adună morcovi! Jojo Iepurele!
E uimitor! Parcă am fi două antilope umane.
Flăcăi, fiecare dintre voi va avea şansa să aprindă şi să lanseze o grenadă.
Vă voi supraveghea personal pe fiecare,
pentru a mă asigura că nu vă scoateţi ochii sau ceva.
Bine. Cine e primul?
Klaus!
La naiba.
La naiba!
Să nu faceţi asta.
Jojo!
Finkel!
Jojo!
Doamne!
Parcă ar fi un tablou de Picasso.
Mama lui o să mă omoare.
Puiul meu drag...
Bună, puştiule!
Puiuţul meu drag!
De ce eşti fericită?
Fiul tău e urât ca un monstru.
Alo! Nu eşti deloc monstru.
Cicatricile o să ţi se vindece, şi piciorul o să-şi revină cât de cât.
N-o să mai ajung în garda lui Hitler.
O să supravieţuieşti.
Mă bucur că te-ai întors acasă.
Mama-Leu îşi face griji pentru puiul ei, mai ales când Tata-Leu nu e acasă.
Sau Leul Inge.
Apuci iepurele de coadă, îl înfăşori în jurul urechii,
îl legi bine şi îl vâri înapoi în vizuină.
E timpul să mergem.
Plimbările în aer liber o să-ţi grăbească recuperarea.
Nu vreau să ies din casă.
Poftim? Nu fi prostuţ! Fireşte că vrei.
Arăt penibil!
Lumea o să se holbeze.
Bucură-te de atenţie, copile!
Nu toţi au norocul să arate penibil.
Eu, una, sunt blestemată să arăt incredibil de bine.
Acum, o să-ţi aduni curajul,
o să ieşi pe uşă şi o să trăieşti o aventură incredibilă.
Bine?
Bine.
Mareşal Jojo, eşti cel mai bun soldat!
Fii gata să părăseşti incinta.
E periculos?
Foarte.
- Heil Hitler! - Iisuse!
Salut!
- Arăţi bine. - Heil Hitler!
Frau Betzler, eşti fermecătoare, ca de obicei.
Bine.
Din cauza ta nu merge fii-miu bine şi are faţa vraişte.
Mi-a furat grenada de mână. Mi-a înşfăcat-o...
Ja, ja.
Ai grijă de el cât sunt eu la muncă, da?
Să-i oferi atribuţii şi să-l faci să se simtă inclus.
Am înţeles. Ja, zău c-am înţeles...
Bun!
Copii, el e Johannes Betzler,
puştiul de care v-am zis.
Mai ştiţi? A furat o grenadă de mână, care i-a explodat în faţă.
Drept urmare, am fost retrogradat pentru neglijenţă.
Acum, lucrez în acest birou, cu toţi aceşti copii minunaţi.
Jojo, sigur îţi găsim şi ţie o ocupaţie.
Idei?
- Ja. - Copii?
Ja.
Bine. Avem nevoie de cineva care să plimbe clonele.
De asemenea, ar mai putea să împartă noile broşuri de propagandă
şi să lipească aceste anunţuri de recrutare.
Oare aş putea să fiu şi eu recrutat?
Aş putea?
Da, minunată idee!
Da, aveţi permisiunea mea să-mi trimiteţi copilul de zece ani la război.
Îi dă cineva o armă?
M-aş bucura să lupt pe front.
Treci la rând, copile!
Bun. Poftim anunţurile de recrutare şi o armă.
E cam... pentru armă?
Nu.
Câh!
Uită-te.
Ce au făcut?
Ce au putut.
Vino!
Jojo Iepurele!
Uită-te la faţa ta!
Eu sunt soldat! Merg la război!
Iar tu eşti poştaş!
Jojo Iepurele! Jojo Iepurele!
Mamă?
A sosit mareşalul Jojo.
Mamă?
Mamă! Am sosit acasă!
Mamă?
Bună.
Ce vrei?
Eşti o fantomă?
Sigur. O fantomă.
Nu mă face să fug, copile!
Sunt prea înfometată şi ştii cât iubim noi gustul de sânge.
Ai pierdut ceva?
Nu sunt o fantomă, Johannes.
Sunt ceva mai rău. Dar cred că ţi-ai dat deja seama, nu?
Ştii ce sunt.
- Nu. - Ba da.
Spune-o.
Spune-o!
O evreică.
Gesundheit.
N-ai ce căuta aici.
Mama ta m-a invitat, deci sunt oaspetele ei.
- Nu e permis. - Şi ce-o să faci, dragă Hitleraş?
Desigur.
Hai, spune-le!
Dar ştii ce se întâmplă dacă faci asta?
Le spun că m-ai ajutat.
Şi mama ta.
Iar atunci, vom fi toţi kaputt.
Şi, dacă-i spui mamei tale c-ai aflat de mine, dacă sufli o vorbă...
o să fac lumii o mare favoare şi o să-ţi tai capul de nazist.
Ai priceput?
Ja.
Cred că o să-l păstrez. E frumos.
Mamă, ce intens a fost!
- Ce mă fac? - Sincer, habar n-am.
Ar putea să fie mai mulţi.
Sute de evrei, în casa ta.
Cum de-a obţinut controlul?
Şi-o fi folosit puterile.
Controlul minţii.
Tipic!
- Ai văzut ce rapidă e? - Da.
Ca o mică atletă evreică.
Şi ţi-a luat cuţitul simandicos.
Cuţitul meu!
Da. Ca o mică atletă evreică, o spintecătoare.
Ai dat de bucluc, prietene.
Ce ne facem?
- Ştiu! - Ştiu!
- Negociez. - Dai foc la casă.
Şi dai vina pe Churchill.
Sau negociezi.
Mă scuzi!
Fetiţo!
Evreică din perete!
Alo! Evreico!
Bine, o să-ţi spun ce am de spus:
nu mi-e frică de tine şi ar trebui să-ţi găseşti altă locuinţă.
Bine?
Nu e bine.
Ieşi naibii din camera mea!
E cam obraznică, nu?
Dar e doar părerea mea.
- Acum, are două cuţite. - Ştiu!
- Cum mai ciopârţeşti lucruri? - Nu ştiu!
Şi e tot acolo, sus! Creatura aia...
- Evreica. - Da, evreica.
- Ce ne facem cu ea? - Găseşte tu o soluţie.
Acum, eu sunt expertul?
Nu-mi mai oferi ţigări! Am zece ani!
Bine, scuze! Sunt stresat!
Bine, să vorbim ca bărbaţii.
Dacă îi spui mamei tale, evreica îţi taie capul nazist.
Dar creatura aia din pod n-are dreptul să-ţi dirijeze viaţa.
De fapt, ai putea s-o foloseşti în avantajul tău.
Cum?
Când cineva încearcă să-mi controleze mintea, ce fac?
Le întorc favoarea.
Mai ştii anul trecut când von Stauffenberg, piratul ciung,
a încercat să mă arunce în aer?
Da, ai supravieţuit.
Corect.
Am supravieţuit, pe lângă faptul că am picioare rezistente la bombe,
fiindcă am fost mai şiret decât bătrânul von Stauffy.
L-am lăsat să creadă că eram mort, când, de fapt, eram teafăr şi nevătămat.
Prefăcându-mă că eram mort, am scos la iveală toţi trădătorii.
Aşadar, ce-o să faci?
O să mă prefac mort?
Exact! Stai, nu.
Nu, fă-o să se simtă în siguranţă, ca să lase garda jos
şi să preiei tu controlul.
Psihologie inversă!
Nu complica lucrurile.
Foloseşte trucul meu mintal pe-a-ndoaselea şi totul va fi bine.
Am fugit! Servim friptură de inorog diseară, la mine acasă.
Concentrează-te, Jojo!
Nu uita, un evreu care trăieşte în casa ta
e mai bun decât doi evrei care-şi fâlfâie aripile,
coboară pe coşuri şi mănâncă nazişti nevinovaţi.
Şi nu-i mai da cuţite!
Tschüss.
Puiuţ drag, ce cauţi treaz?
Ai mâncat ceva?
Scuze, am pierdut noţiunea timpului. Am făcut o plimbare lungă şi...
Ce faci cu şireturile astea? Doamne!
O să înveţi cum să ţi le legi, nu?
- Am auzit-o. - Poftim?
Pe cine?
Pe Inge.
Pe fantoma ei.
Ce trist pentru tine...
Ţi-ai pierdut minţile.
Dar e şi mai trist pentru mine. Trebuie să trăiesc cu un nebun.
Am auzit zgomote sus.
Fantome? Zău aşa! Ştii ce am auzit eu? Şobolani.
Da, avem şobolani. Îţi vine să crezi?
Animale mizerabile.
Voiam să-ţi spun să nu urci la etaj
până scap de ei, nu vreau să te îmbolnăveşti.
Bine, mamă.
O să mă feresc de şobolanii ăia mizerabili.
Unde sunt cuţitele alea afurisite?
Te duci şi tu la culcare?
Da, în curând.
Am o treabă mai întâi.
Ce treabă?
Treaba mea.
Trebuie să ai încredere în mine. Eu sunt şefa, ja?
Bănuiesc...
Bun băiat!
Da, dar cu un ochi. Aşa.
Aproape.
Nu chiar.
Grozav! Ai reuşit.
Ja.
Trebuie să faci linişte.
A auzit zgomote.
Dacă trebuie să aleg între tine şi fiul meu, eu...
N-aş şti unde să te trimit.
M-ai înţeles?
El nu trebuie să afle. Altfel, află şi restul.
- Ai putea să discuţi cu el. - Nu-l cunoşti.
E fanatic.
I-a luat trei săptămâni să accepte faptul că bunicul lui nu era blond.
Ştiu că e acolo, undeva...
Băieţelul care adoră să se joace, aleargă la mine de frica tunetelor
şi crede că am inventat tortul de ciocolată.
Până la urmă, cu asta rămân.
Cu speranţa... că singurul copil care mi-a rămas nu e doar o altă fantomă.
Poate că am devenit toţi fantome, dar nu ştim.
Poate.
Tu ai avut o viaţă tumultuoasă.
Dar n-am trăit deloc.
Eşti provocată.
Ţi se spune că nu poţi trăi, că nu vei trăi.
Dacă se adevereşte, ei câştigă.
Au câştigat până acum.
Nu vor câştiga niciodată. Asta e puterea ta.
Dacă scapă cineva cu viaţă, ei pierd.
Nu te-au prins nici ieri, nici azi. Să te fereşti şi mâine.
Iisuse Hristoase!
Trebuie să te întinzi.
Te doare?
- Da. - Bun! Durerea e prietena ta.
În curând, piciorul tău va mai fi doar puţin deformat şi neascultător.
Dar îţi recomand să mai stai o lună acasă,
nu cumva să-ţi sperii colegii cu faţa aia.
E cam urâtă.
Bine. Cine urmează?
Jojo!
Scumpule, trebuie să plec.
Ne vedem acasă.
Salut, căpitane K!
Salut! Ia te uită, Herr Grenadă de Mână!
Ce-ţi face piciorul?
E aproape vindecat.
Mă doare numai 80% acum.
Voi ce faceţi?
Eu fac instrucţie acvatică de război cu băieţii HJ.
Poate au vreodată nevoie să se lupte într-o piscină.
Pot să te întreb ceva despre evrei?
Vai, Doamne! De ce?
Ce să fac dacă văd unul?
Bine. Dacă vezi un evreu, ne spui nouă, iar noi anunţăm Gestapo-ul.
Ei anunţă ofiţerii SS, care merg şi ucid evreul.
Şi pe cei care l-au ajutat.
Şi, fiindcă sunt vremuri paranoice, probabil că vor mai muri şi alţi oameni.
Pică multe capete.
Chiar dacă evreul a hipnotizat un om, ca să-l ascundă?
M-aş mira să se întâmple asta.
Ba nu, se poate întâmpla!
A păţit-o unchiul meu.
L-a hipnotizat un evreu şi a devenit un mare beţiv şi cartofor.
Şi-a înşelat nevasta
şi a avut o relaţie necuvenită cu sora mea.
Apoi, s-a înecat într-un accident, dar a fost vina evreului.
În fine. Ai văzut vreun evreu?
Nu ştiu dacă aş recunoaşte unul.
La fel şi eu. E imposibil dacă nu poartă pălăriile alea ciudate.
Ar fi bună o carte pe tema asta.
- Ne-ar uşura viaţa. - Ar avea mare succes.
Ja.
Finkel, se îneacă. Hai!
Ne vedem mai târziu, micuţule.
Bun. Iată cum stă treaba.
Dacă te denunţ, o să dai de belea
şi nu cred că vrei asta.
Dar o să ne denunţi pe mine şi pe mama şi o să dăm de belea,
ceea ce nu-mi doresc.
Dacă îi spui mamei mele că ştiu, o să te alunge,
ceea ce nu-ţi doreşti.
Şi, dacă îi spun mamei mele că ştiu, o să-mi tai capul de nazist
şi nici asta nu-mi doresc.
Deci suntem într-un impas mexican.
Ba e un impas normal.
Poţi rămâne aici cu câteva condiţii.
- Condiţii? - Da.
Spune-mi totul despre rasa evreiască.
Bine.
Suntem ca voi,
dar umani.
Te rog, ia-o în serios.
Priveşte-l ca pe un expozeu.
Vreau să-ţi aflu toate secretele.
Nu te aşeza pe patul surorii mele!
De ce? Ea n-are nevoie de el.
Nu ştii nimic despre sora mea.
Am fost prietenă cu Inge.
Îmi amintesc de tine.
Un băieţel tare ciudat!
Gata cu flecăreala.
Spune-mi despre rasa ta.
Evident, suntem demoni care iubesc banii.
Aşa.
Evident. Toată lumea ştie asta.
Dar lumea nu ştie şi faptul că suntem alergici la mâncare.
La brânză, pâine, carne...
Ne omoară numaidecât.
Dacă vrei să-mi curmi viaţa, asta e cea mai rapidă cale.
Şi biscuiţii sunt letali.
Foarte amuzant!
Oricum, nu avem hrană pentru tine. Nu ştiu ce o să faci.
Mama ta mi-a găsit un codru de pâine.
E blândă. Mă tratează ca pe un om.
Dar nu eşti un om adevărat.
Tu eşti?
Cum îndrăzneşti, evreico?
Eşti plăpândă ca... o geană.
Eu am descendenţă ariană.
Am sângele roşu ca trandafirul,
iar ochii-mi sunt albaştri ca...
Eliberează-te!
Eliberează-te, măreţe arian! Nu există evrei plăpânzi.
Eu mă trag din cei care se luptă cu îngerii şi ucid uriaşi.
Noi am fost aleşi de Dumnezeu.
Tu ai fost ales de un omuleţ jalnic, căruia nici nu-i creşte mustaţa.
Rasa mai puternică, zici?
Aşadar, cum merge cu evreica de sus?
Nu vrea să vorbească cu mine.
Doar eşti nazist.
Bănuiesc.
Cartea asta o să fie mai greu de scris decât credeam.
Ce face? Arde ceva.
Ce arde?
- Ce arzi? - Nu te aude.
Ce arzi?
De ce eşti aşa de fericită?
Lucrurile se schimbă.
Aliaţii au cucerit Italia.
Franţa va fi următoarea şi războiul se va sfârşi.
Fir-ar să fie! Şi de ce eşti fericită?
Aşa de tare îţi urăşti ţara?
Îmi iubesc ţara, dar urăsc războiul.
E inutil şi tâmpit. Pacea trebuie restabilită cât mai repede.
Războiul se va sfârşi.
Ne vom zdrobi inamicii!
Şi, odată nimiciţi, ne vom uşura pe mormintele lor.
Bine, gata cu politica!
Cina e teren neutru. Masa asta este Elveţia.
Să mâncăm!
Tu nu mănânci.
Nu. Nu prea mi-e foame.
Poate mănânc mai târziu.
Deocamdată, o să molfăi la strugurii ăştia.
Mie mi-e o foame de lup în seara asta.
Poate că termin şi porţia ta.
N-aş vrea să se risipească.
Cum ţi-ai petrecut ziua, Johannes?
Am hoinărit ca un copil diform, fără motiv să trăiesc.
Nu eşti diform.
Faţa mea arată ca o hartă, femeie!
Nu mă aştept să înţelegi.
Dacă tatăl meu ar fi aici, ar pricepe.
Ei bine, dar nu e.
Ştiu. Şi, în schimb, trebuie să te suport pe tine.
Îl vrei pe tatăl tău?
Da, îl vreau.
- Da? - Da.
- Da? - Da!
Fie!
Să nu mai vorbeşti niciodată aşa cu mama ta!
Paul, ce s-a întâmplat?
Paul?
Am ţipat la copil.
Poftim? Du-te să-ţi ceri scuze.
Scuze, puştiule.
Poftim?
Ce scuză e asta?
Scuze, puştiule.
Jojo...
Ştiu că-mi duci dorul,
dar mă zbat să schimb lumea.
Şi, cât lipsesc,
vreau să ai grijă de Rosie a mea.
Poţi să faci asta?
Da, tată.
Mersi.
Face şi ea ce poate.
Doamne! Am făcut un copil bun, nu?
Fir-ar, ce bun e!
Îmi amintesc când dansam cu Rosie, în Salonul Roşu.
Mai ţii minte, iubito?
Sigur că da, iubitule.
Alo! Nu sta ca o momâie, puştiule.
Vino!
Dansează cu părinţii tăi. Hai!
Aşadar, aş vrea să-mi desenezi unde trăiesc evreii.
Unde mâncaţi, dormiţi şi unde regina evreică depune ouăle.
Chiar că eşti idiot!
Hai! Avem multă treabă.
Spune-mi despre familia ta.
Îţi spun despre evrei, dar n-ai dreptul să ştii despre familia mea.
Îmi trebuie un istoric!
De ce pierzi vremea cu mine? N-ai prieteni?
Ba sigur că da, pe Yorki.
- Yorki? - Printre alţii.
Tu n-ai pe nimeni.
Îl am pe Nathan.
Nathan? Cine naiba e ăla?
- Logodnicul meu. Îl am pe el. - Unde e?
Luptă în mişcarea de rezistenţă. Vezi?
M-a cerut de soţie pe malul râului.
A îngenuncheat ca un cavaler adevărat şi a recitat o poezie de Rilke.
După ce am acceptat, am dansat toată noaptea.
Plictisitor...
Cine e Rilke?
Un mare poet. Preferatul lui Nathan.
Preferatul lui? I-auzi.
Vine să mă salveze şi ne mutăm apoi la Paris.
O să întorci spatele Germaniei?
Ea mi-a întors spatele prima.
N-avem nevoie de voi.
Tu şi iubitul tău idiot puteţi să vă ţineţi gura
şi să vă mutaţi pe tărâmul brânzei, al melcilor şi al baghetei.
Dacă tu n-ai iubită...
Sunt prea ocupat pentru aşa ceva.
O să-ţi faci timp cândva.
Numai la asta o să te gândeşti.
O să cunoşti pe cineva şi o să-ţi petreci zilele
visând momentul în care îl vei îmbrăţişa iar.
Asta e iubire.
- Ridicol! - Am terminat.
Am zis să desenezi unde trăiesc evreii.
E doar un desen idiot cu capul meu.
Da. Acolo trăim.
Rilke...
Unde eşti, poet zevzec?
Da! Bună idee, iepuraş.
Ne folosim de cărţi pentru a face o podea falsă, prin care să cadă
direct într-o prăpastie plină de piranha, lavă şi bacon.
N-o să ştie ce-a lovit-o!
Tu să taci! Îmi închizi gura?
Să luăm o carte şi hai! Bibliotecile sunt tâmpite.
Da, e o idee foarte bună!
Dacă fătuca ar avea o inimă, i s-ar frânge numaidecât.
Am ceva să-ţi spun.
Am găsit o scrisoare de-a lui Nathan, logodnicul tău, adresată ţie.
- Ce naiba tot spui? - O să ţi-o citesc.
"Dragă Elsa, mi-e greu să ţi-o spun, dar nu mai vreau să te iau de soţie.
Mi-am găsit altă iubită. Râdem mult şi ne sărutăm cu limba.
Vorba poetului meu preferat, Rilke:
«Trebuie, în dragoste, să renunţăm la omul iubit.»
Aşa că rămâi cu bine şi scuze că te părăsesc.
De la Nathan, fostul tău logodnic.
P.S.: De fapt, nu lupt în mişcarea de rezistenţă.
Te-am minţit.
Sunt şomer şi m-am îngrăşat mult.”
Nu deschide uşa,
dar uitasem c-am mai găsit o scrisoare.
"Dragă Elsa,
voiam să-ţi spun că nu mai vreau să mă despart de tine.
M-am răzgândit fiindcă nu vreau să te sinucizi din cauza mea.
Câteva fete au făcut-o în trecut şi a fost stresant pentru mine.
Vreau să rămâi în viaţă.
Slavă Domnului că eşti îngrijită de puştiul acela,
care, drept să-ţi spun, e un bărbăţel remarcabil.
Şi curajos.
Hai să ne căsătorim cândva,
deşi chiar sunt şomer şi n-am niciun viitor.
Cu dragoste, Nathan.”
- Beethoven. - Einstein.
- Bach. - Gershwin.
Brahms. Wagner. Mozart.
Muzicieni. Asta e tot?
Rilke.
Da, normal! Preferatul tău, Rilke. Avea mamă evreică.
Dietrich, atunci.
Houdini.
Nu! E imposibil.
Crede-mă, frate!
Întreabă-i pe Pissarro, Modigliani, Man Ray, Gertrude Stein,
Moise şi pe regele tuturor, Iisus Hristos.
Deja spui orice-ţi trece prin cap.
N-am auzit de oamenii ăştia şi m-am săturat.
Dacă mai găseşti scrisori, mă anunţi?
Sigur.
Bine.
Pa!
Ţărmurile astea erau pline de îndrăgostiţi.
Se dansa şi se cânta.
Plutea romantismul.
N-avem timp de romantism!
Suntem în război.
Există mereu timp pentru romantism.
Într-o zi, o să cunoşti un om special.
De ce mi se tot spune asta?
Cine ţi-a mai spus asta?
Toată lumea.
În fine...
E o idee tâmpită.
Tu eşti tâmpit.
Iubirea e cel mai puternic lucru din lume.
Ba o să-mi dai dreptate că metalul e cel mai puternic lucru din lume,
urmat îndeaproape de dinamită şi de muşchi.
În plus, nici măcar n-aş recunoaşte-o.
Surprize, surprize!
Iar ai şireturile dezlegate.
Jojo...
O să ştii când o să se întâmple.
O să simţi.
E un ghimpe.
- În coastele mele. - În burtică.
De parcă ai avea fluturi în stomac.
- Câh! - Că bine zici.
Hai, Căcăcilă! Să mergem.
- Alo! - Ce-ai păţit?
Îmi fac griji pentru tine. Te-ai îmbătat? Iar?
Hai!
- Doamne! - Vrei să le dezlegi?
Te-ai făcut un dolofan.
Ba nu...
Mai bine te las aici.
- Nu! - Vin să te iau maine.
- Bine? Ce zici? - Nu, mamă!
O să te descurci, dragă.
- Nu! - Ne întâlnim acasă.
- Ne vedem mâine-dimineaţă. - Mamă!
Creşti prea repede.
Copiii n-ar trebui să preamărească războiul şi să vorbească despre politică.
Ar trebui să te caţări în copaci şi să cazi apoi din ei.
Dar Führer-ul zice că, după victorie, noi, băieţii, vom conduce lumea.
Reich-ul moare.
O să pierdem războiul. Ce-o să faci apoi?
Viaţa e un dar.
Trebuie s-o omagiem!
Trebuie să dansăm, să-i arătăm Domnului că suntem recunoscători să fim în viaţă.
Eu n-o să dansez.
Numai şomerii dansează.
Numai oamenii liberi dansează.
E o evadare din realitate.
N-ai decât să dansezi în drum spre casă.
Eu merg cu bicicleta.
Ba nu.
Nimeni nu mă poate opri!
Bun venit acasă, băieţi!
Mergeţi şi pupaţi-vă mamele!
Mă tem că azi n-am nicio veste de la Nathan.
O fi făcând ceva uimitor. Citeşte vreo carte sau îşi lasă barba lungă.
Ce-ai păţit?
Vrei să-ţi povestesc despre evrei?
Nu-mi pasă.
La început, trăiam în peşteri.
- Adânc în inima Pământului. - Stai!
În locuri înfiorătoare, pline de creaturi ciudate şi minunate, c-un lucru în comun.
Furau capetele penisurilor?
Nu, idiotule.
- Iubeau arta. - Nu tăiau penisuri?
Vrei să auzi povestea?
Poţi să continui, dar ştiu că faza cu penisurile e adevărată.
Rabinii şi le vâră-n urechi.
Trecem mai departe.
După mulţi ani în care am dezvoltat magia şi farmecele,
ne-am retras uşor din peşteri spre oraşe.
Dar unii dintre noi au rămas în peşteri, în corpuri de animale.
Ăia erau nătărăii?
O să ţi-i desenez.
Iată.
Ar fi mai frumoşi coloraţi.
Unde sunt coarnele?
Sub păr.
Unde sunt ale tale?
Sunt prea tânără.
Îţi cresc la 21 de ani.
În prezent, trăim printre oameni normali,
dar, adesea, preluăm controlul unei case şi atârnăm de tavan când dormim.
Ca liliecii.
În plus, ne citim reciproc gândurile.
Doamne...
Gândurile tuturor?
Dar gândurile nemţilor?
Nu.
Au capetele prea groase ca să le putem pătrunde.
Asemeni păsărilor, adevărata noastră limbă e ca un tril.
Şi suntem atraşi de lucruri strălucitoare.
De cristale, sticlă şi aur.
"Atraşi de lucruri strălucitoare.”
Dar şi de lucruri urâte.
Evreii adoră urâţenia!
Asta am mai învăţat la şcoală.
Vă plac, nu-i aşa?
Lucrurile urâte.
Bună!
Păreţi să vă înţelegeţi bine.
Doar mă asiguram că e încă în viaţă.
- De ce-ţi pasă? - Nu-mi pasă.
Dar nu vreau un mort în casa mea.
- Ţie ţi-ar conveni? - Mi-ar plăcea.
Mai mulţi morţi în casa mea, vă rog.
Petreceţi foarte mult timp împreună,
iar eu mă simt nelalocul meu.
A fost ideea ta.
Serios?
- Da. - Da, aşa e.
În plus, e pentru carte.
Doamne, ai dreptate...
Scuze. Am stricat lucrurile?
E ciudat acum, nu?
N-ar trebui să fie tensiune între noi.
N-ar trebui să fie deloc tensionat.
Nu-i nimic. Sunt obosit, mă culc.
Ja, doar îţi încălzeam patul.
Fiindcă asta fac prietenii adevăraţi.
Ce zici de uniforma asta?
Nu ştiu ce să zic de craci. Ar trebui să fie mai largi?
- Arăţi grozav. - Mulţumesc.
Jojo, pot să-ţi dau un sfat straşnic?
Când o să înţelegi ce gândeşte
şi ce încearcă să te facă pe tine să gândeşti,
în mintea ta, trebuie să gândeşti invers.
Ai înţeles?
Să nu te arunce într-o temniţă a gândurilor.
Asta, dragă Jojo,
nu poate şi nu trebuie să i se întâmple niciodată unui german!
Nu-ţi lăsa creierul german să fie dirijat de alţii!
N-o s-o las să-mi dirijeze creierul german, mein Führer.
Aşa ar fi ideal.
Aşadar,
ai suficiente informaţii preţioase în carte.
E timpul s-o arăţi lumii, nu crezi?
Ja.
Adolf?
Crezi că sunt urât?
Da.
Doarme?
S-a schimbat.
Bănuieşte ceva. Crede că fantoma lui Inge bântuie pe aici.
Îmi aminteşti de ea, serios.
Mi-ar fi plăcut s-o fi văzut transformându-se în femeie.
Dar, în schimb, o să te văd pe tine.
Nu ştiu ce înseamnă să fii femeie.
Asta înseamnă?
Să bei vin?
Sigur, bei.
Şampanie dacă eşti fericită.
Şi dacă eşti tristă.
Conduci maşina,
pariezi dacă vrei,
porţi diamante,
înveţi să tragi cu arma,
călătoreşti în Maroc,
îţi faci iubiţi,
îi faci să sufere,
priveşti un tigru în ochi...
şi te încrezi fără teamă.
Asta înseamnă să fii femeie.
Cum faci asta?
Cum ştii că poţi avea încredere în cineva?
Ai, pur şi simplu.
Noapte bună.
Toate celelalte lucruri...
Tu le-ai făcut?
Ai fost în Maroc şi toate cele?
Nu.
N-am privit niciodată un tigru în ochi.
Finkel, am zis că ne trebuie câini pentru când va fi oraşul atacat,
nu ciobani germani propriu-zişi.
Scoate-i de-aici.
Scoate-i de-aici!
- Acum! - Înaintaţi, vă rog.
Vă mulţumesc.
- Scuze c-am ţipat la tine. - Mă simt ridicol.
Nu. Rasa are o denumite tâmpită. Trebuia să fiu mai clar.
- Faci o treabă grozavă. - Danke.
Salut, puştiule!
Cu ce te putem ajuta azi, maestre Betzler?
Ce-ai păţit? Hai la o plimbare.
Dacă cineva ar denunţa un evreu, ar primi o medalie?
Evrei, evrei, evrei... Tot la ei te gândeşti?
Ştii că pregătesc oraşul pentru o invazie iminentă, nu?
Încerc să plănuiesc o strategie de apărare.
Am americanii la vest şi ruşii la est.
Amicul meu s-a întâlnit cândva cu nişte ruşi, iar ei l-au mâncat.
Cine sunt nucile?
Sunt doar nuci, puştiule.
Despre ce voiai să vorbim?
Aflu multe despre evrei.
Ştiaţi că evreii îşi citesc reciproc gândurile?
Iar când dorm, atârnă de tavan, ca liliecii.
Fascinant! Cum ai descoperit asemenea informaţii?
Prin cercetare.
Scriu o carte.
Felicitări! Cum se numeşte?
"Evreu mereu”.
E un expozeu despre evrei.
Ai putea s-o mai numeşti "Evreu, eşti derbedeu?”
Dar "Idei despre evrei”?
Ai o imaginaţie minunată!
Dar e adevărat.
Ja, normal că e adevărat.
Când eram de seama ta, aveam un prieten imaginar pe nume Conny.
Îmi uda patul când dormeam. M-a băgat în multe belele.
Vino aici!
Să vezi la ce lucrez.
Ca parte a pregătirilor pentru invazie, îmi reconcep uniforma.
Penele sunt pentru aerodinamică. Culoarea aprinsă, pentru a ameţi inamicul.
Bocancii sunt pur decorativi.
Iar asta...
Asta e o armă Gatling, prevăzută cu radio,
care emite muzică enervantă, pentru a descuraja inamicul.
- Eu deţin drepturile de autor. - Deci nu-i poţi prelua modelul.
Ja. Să nu-ţi vină idei, puştiule!
Copiii mi-au spus că tatăl tău e pe front.
Se pare că tu ai rămas bărbatul în casă. Cum merge?
E în regulă.
Ja?
- Ce sarcini aveţi pentru mine azi? - Am doar una.
N-o să te mint, e sub demnitatea ta,
dar avem nevoie de tot ajutorul.
Metale pentru Hitler!
Oale şi tigăi pentru efortul de război!
Vine Omul-Metal În căutare de dar
Metale pentru Hitler!
Bolţuri şi piuliţe!
Oale şi tigăi!
"Eliberaţi Germania”.
Jojo?
- Yorki? - Bună!
Eşti soldat acum?
La dispoziţia dv.
Dar ai numai 11 ani.
Ştiu.
- Pot? - Da, sigur.
Aceea e... hârtie?
Aşa am crezut şi eu la început, dar e "ca hârtia”.
E cel mai recent material, inventat de cercetătorii noştri de top.
Sunt impresionat.
Yorki!
Am prins un evreu. Unul adevărat.
Un evreu?
Eu i-am văzut pe unii pe care i-au prins în pădure luna trecută.
Personal, n-am înţeles de ce atâta agitaţie.
Nu erau deloc înfiorători şi păreau oarecum normali.
Mi-ai distras atenţia.
Trebuie să plec.
Pa!
- Pa! - Doamne!
E aşa de greu să alergi în uniformă!
Am găsit astea.
Poţi să le iei. Probabil că sunt stricate.
Nu înseamnă nimic.
Poate îmi desenezi ceva pentru carte.
Te-aş putea desena iar pe tine.
Nimeni nu vrea să vadă imagini cu schilozi.
Nu prea eşti schilod.
În plus, artiştii adevăraţi nu văd lucrurile astea.
Artiştii orbi, poate.
Nu-i nimic.
Accept că nu voi apuca niciodată să sărut o fată.
O să fii sărutat, Jojo.
Vrei să te sărut eu?
Bine.
Două chestii.
Prima:
e ilegal ca naziştii şi evreii să petreacă timpul, ca noi,
mai ales să se sărute.
A doua:
ar fi doar un sărut din milă, care nu se pune.
Tu nu eşti nazist.
Sunt pasionat de svastici.
Cred că asta mă dă de gol.
Nu eşti nazist, Jojo.
Eşti un copil de zece ani căruia îi plac svasticile
şi uniformele ciudate şi vrea să facă parte dintr-un club.
Dar nu eşti unul dintre ei.
Bine.
Permite-mi să nu fiu de acord.
În regulă?
Nu sunt nazist...
Ce evreică mizerabilă!
Hai! Ascunde-te!
Repede! Fugi!
Heil Hitler.
Permite-mi să mă prezint.
Sunt cpt. Herman Deertz, de la Falkenheim Gestapo.
Alături de mine, se află Herr Mueller, Herr Junker, Herr Klum şi Herr Frosch.
Putem să intrăm?
Mulţumim mult.
Heil Hitler.
Jojo!
Salut, băieţi!
Mă bucur să vă văd.
Am făcut pană la bicicletă şi am cărat-o în cârcă.
Cpt. Klenzendorf!
Heil Hitler.
Îl ştiţi pe Finkel.
Heil Hitler.
Am pierdut ceva?
Nu. Doar l-am salutat pe flăcău, pe dumneata apoi
şi, desigur, pe Freddy Finkel.
Acum, suntem în toiul unei inspecţii de rutină.
Ce te aduce aici, căpitane?
Doar eram în trecere
şi am zis să-i lăsăm nişte broşuri flăcăului.
Lucrează pentru noi.
- Am înţeles. - Ja.
- Şi dumneata? - Ştii cum e.
Zilnic preluăm telefoane. "Bună ziua. Gestapo?
Cred că se ascunde un comunist după frigiderul meu.”
Când mergem să cercetăm, găsim numai mucegai.
Nu e mare diferenţa.
Face parte din meserie.
Ce dormitor frumos de băieţel!
Da!
Iată-l!
Tu şi tovarăşii tăi oţi fi auzit că Hitler are numai o boaşă.
E o prostie!
Are patru.
Aşadar, eşti voluntar la biroul subunităţii Hitlerjugend?
Da.
Bravo ţie!
MI-aş dori ca mai mulţi flăcăi să nutrească fanatismul tău orb.
Ce Dumnezeu fac tonţii ăia?
Hai sus, să vedem, da?
Ştii unde e mama ta?
Nu.
Cred că e în oraş.
Petrece mult timp acasă?
E destul de ocupată.
Zău?
Mă bucur să văd că porţi... uniforma de jugend,
dar...
unde ţi-e cuţitul?
Trebuie să ai mereu cuţitul DJ la tine. Unde e?
- L-am lăsat... - E aici.
Iar tu cine eşti?
Dv. cine sunteţi şi ce căutaţi în casa mea?
Şi tu locuieşti aici?
Sunt sora lui, Inge.
Heil Hitler.
Nu ştiam că ai o soră, Johannes.
Uneori, ar prefera să fi fost moartă.
Nu-i aşa, micule Frankenstein?
Hai! Nu-i nevoie să-i ataci sluţenia fizică.
E o rană de război.
Dar de ce e cuţitul lui la tine?
Îmi păzesc camera, fiindcă el mi-o asaltează mereu.
Ce ai ascuns acolo?
Chestii de fete.
Îmi dai voie?
Fireşte.
Avem de-a face cu un număr exorbitant de plângeri,
denunţuri şi anchete generale.
Şi, desigur, suntem interesaţi de fărădelegi
şi de opinii antipartid,
dar mai avem o mare preocupare, cea a "blonzilor”.
Se furişează, mănâncă mâncarea altora
şi dorm în paturile lor.
Chiar e foarte nepoliticos.
Îmi poţi arăta actele dumitale?
Actele, dră Betzler! Repede, te rog. Nu avem toată ziua.
Da, desigur.
Ce vârstă aveai în poza asta?
Sunt de trei ani.
Aveam 14.
Data naşterii?
1 mai.
1929.
Corect.
Mulţumesc, Inge.
Fă-ţi altă poză! Parcă eşti fantomă în asta.
Staţi!
Ce e...
asta?
"Evreu mereu”.
Cine a făcut asta?
Eu.
E un expozeu despre evrei.
Cum gândesc, se comportă şi arată.
Va fi un dar pentru Führer.
Băieţi, veniţi să vedeţi!
Fiţi atenţi! Ăsta are coadă.
Unul dintre ei atârnă cu capul în jos, ca un liliac.
Acesta e un desen cu capetele lor.
Şi cine acţionează maşinăria creierelor lor?
Diavolul.
E amuzant fiindcă e adevărat.
Ia uitaţi-vă la evreul ăsta prost!
Aici au coarne.
Ce e asta?
"Mori, Nathan, mori.”
"Căi de a-l ucide pe Nathan.”
Nathan, fiind torturat de şerpi şi împuns cu beţe,
lansat dintr-un tun şi jignit.
Da.
Nathan, fiind zdrobit sub roata unui velociped.
Cine e Nathan?
Un băiat.
Nathan, fiind ars de viu.
Apropo, să ne întoarcem şi...
- L-am lăsat pe ăla atârnând. - Ja.
Îţi mulţumesc pentru asta. Chiar mi-ai înseninat ziua.
Sper să-ţi continui expozeul.
Şi, desigur,
dacă vezi ceva dubios, sună-ne.
O zi bună!
Heil Hitler.
Heil Hitler!
Mi-a părut bine, Inge.
Să rămâi acasă, Jojo.
Ai grijă de familia ta.
Ai grijă de cuţitul ăsta.
Elsa, i-ai păcălit!
7 mai.
Poftim?
S-a născut pe 7, nu pe 1.
Ne-a ajutat.
O să se întoarcă.
O să-şi dea seama că ea e moartă şi o să mor şi eu.
Nimeni nu ştie că Inge a murit.
Ai putea să-i iei locul.
O să-i spun mamei totul când vine acasă.
Că te cunosc şi că suntem prieteni.
Evreii şi naziştii nu sunt prieteni.
Doamne, ce belea!
Îmi explici şi mie?
Ea nu e...
Nu pare să fie un om rău.
Încep să pun la îndoială loialitatea ta faţă de mine şi partid.
Te consideri patriot?
Dar unde sunt dovezile?
Soldatul german s-a născut din nevoie.
Germania depinde de pasiunea acestor tineri.
De pasiunea şi râvna de a pieri pentru patrie,
în ciuda eforturilor zadarnice ale speculanţilor din Alianţă,
care îşi trimit armatele nepregătite cu stângăcie în Bârlogul Lupului.
Şi numai oamenii zeloşi, care stau neclintiţi în faţa inamicului,
vor rămâne de-a pururi în memoria germană.
Tu trebuie să decizi dacă vrei să fii omagiat
sau să dispari fără urmă,
ca un jalnic fir de nisip, într-un deşert al insignifianţei!
Mai pe limba ta...
bagă-ţi minţile-n cap şi stabileşte-ţi priorităţile.
Ai zece ani, Jojo.
Comportă-te ca atare.
Nu...
Ştiai?
Nu mi-a spus prea multe.
Doar că lucra cu prietenii ei
şi că tatăl tău era cumva implicat de departe.
Ba nu, el luptă în război.
Ea a spus că el vine acasă când se termină războiul.
N-a vrut să-ţi spună nimic din motive evidente.
Fiindcă mă ura.
Fiindcă sunt nazist.
Sunt duşmanul.
Nu voia să ştii nimic care ţi-ar fi cauzat probleme.
Dar, acum, nu mai am nimic.
Pe nimeni.
Ultima dată, mi-am văzut părinţii în gară.
Au fost urcaţi într-un tren.
Am fugit.
Mi-am găsit treptat drumul înapoi spre oraş.
Un prieten de-al tatălui meu m-a ascuns.
Apoi, alt prieten şi prieteni de-ai prietenilor.
Până când m-a luat mama ta la ea.
Şi, deocamdată, sunt tot aici.
Dar...
părinţii mei au plecat într-un loc de unde nu te mai întorci.
Ce-o să faci când o să fii liberă?
O să dansez.
Aşa! Grăbiţi-vă!
Yorki?
Jojo!
Vai, Doamne...
Jojo!
Ce dor mi-a fost de tine!
Îmi pare rău pentru mama ta.
Am plâns o grămadă când am auzit ce s-a întâmplat.
Ce se petrece aici?
Ruşii, Jojo! Sosesc.
Şi americanii, din partea opusă.
Şi Anglia, China, Africa şi India.
Toată lumea vine!
Ajută-mă cu muniţia asta.
Şi noi cum ne descurcăm?
Groaznic! Singurii noştri prieteni sunt japonezii.
Şi, între noi fie vorba, nu seamănă cu arienii.
- Mai ştii evreica de care ţi-am zis? - Da.
E la mine încă.
E iubita mea acum.
Bravo ţie, Jojo! O iubită!
Dar, ştii tu, e... evreică.
Există probleme mai mari decât evreii, Jojo.
Ne pândesc ruşii.
Ei sunt cei mai răi.
Am auzit că mănâncă bebeluşi şi fac sex cu câini.
E de rău, nu?
Sex cu câini?
Da. Şi englezii o fac.
Trebuie să-i oprim până nu ne mănâncă şi ne violează câinii.
E o nebunie!
Acum, Hitler nu mai e. Suntem pe cont propriu.
Poftim?
N-ai auzit?
A murit.
A cedat şi şi-a zburat creierii.
Nu!
E imposibil.
Şi i-a zburat.
Creierii.
Se pare că ne ascundea multe.
A făcut multe rele pe la spatele tuturor.
Nu ştiu dacă ne-am ales bine tabăra.
Veniţi aici! Bine.
Îl vezi pe americanul ăla? Mergi şi îmbrăţişează-l. Haide, fugi!
Yorki! Am veşti grozave.
Tocmai ai fost promovat. Primeşti un pistol.
Împuşcă-i pe toţi cei care par diferiţi de noi!
- Bine. - Bine.
Jojo, unde ţi-e uniforma?
Poftim! Pune-ţi jacheta pe tine, ca să nu fii împuşcat.
Trebuie să ucidem tot ce vedem.
Pentru Hitler!
Mori, lepădătură!
Mori!
Retragerea!
Ja!
Vino! Pe aici!
Au sosit!
Americanii!
Haideţi!
- Ţine-te după el. - După tine, căpitane!
Aici! Haideţi, viteză!
Băieţi!
Mutaţi prizonierii!
Menţineţi prizonierii aliniaţi!
Repede!
Poftim?
Nu înţeleg.
Mişcă!
Ridică-te, javră!
Căpitane K!
Salutare, puştiule.
Ce agitaţie, nu?
Ce se întâmplă?
S-a declanşat isteria, prietene. Am ajuns la final.
- Petrecerea s-a terminat. - Nu sunt ca ei!
- Ţi-e frică? Să nu-ţi fie. - Nu, vă rog!
- Uită-te la mine. - Nu!
Îmi pare rău pentru Rosie. Era un om bun.
Un om bun cu adevărat.
Bine?
E în regulă, puştiule.
Voiam să-ţi spun! Cartea ta mi se pare grozavă.
Ja. Îmi pare rău c-am râs de ea.
E foarte creativă.
Hai! Vino să mă uit la tine.
Arăţi bine.
Eşti în regulă, băiete.
Acum, fugi acasă şi ai grijă de sora ta.
Bine?
Pleacă! Valea, evreule!
- Ce se petrece? - Pleacă!
- E evreu! - Taci.
Îl ştii pe nazist?
- Ne-a ajutat. - Nu-l ştiu pe evreu.
Nu, nu...
Valea, evreule!
Tacă-ţi fleanca, nazistule!
- Nu! - Pleacă de-aici! Du-te acasă!
- Nu! Lăsaţi-l în pace! - Du-te acasă!
Nu!
- Lasă-mă! - Şterge-o de-aici.
Du-te acasă!
Jojo?
Yorki!
Slavă Domnului!
- Credeam c-ai murit. - Nu. Parcă sunt nemuritor.
Merg acasă, la mama.
Am nevoie de-o îmbrăţişare.
Nimic nu mai are logică.
Ja, ştiu. Nu-i un moment prea bun să fii nazist.
Acum, că s-a terminat războiul, iubita ta o să fie liberă.
Poate să plece acum.
S-a întâmplat ceva?
Trebuie să plec.
- Bine. - Scuze.
Pe curând!
Bună! Sunt acasă.
Ce se întâmplă acolo?
Unde?
Afară, prostuţule.
Jojo, ce se petrece?
Pot să ies?
Jojo, sunt în siguranţă?
Pot să plec?
Nu.
Nu poţi să pleci.
De ce?
Trebuie să rămâi aici...
Cine a câştigat?
...cu mine.
Jojo, cine a câştigat războiul?
Noi.
Germania a câştigat.
Îmi pare rău.
"Dragă Elsa,
ştiu că ţi-e greu acum
şi ştiu că îţi vine să renunţi.
Dar trebui să continui lupta.
Eu şi bunul tău prieten, Jojo, ţi-am plănuit evadarea.
Te rog să-l asculţi.
O să te ajute să scapi de acolo.
Apoi, vei putea veni să locuim împreună, în Paris.
Şi nu-ţi face griji pentru Jojo.
O să fie bine.
Ne vedem în Paris.
Nathan.”
- A murit. - Poftim?
Nathan.
A murit anul trecut.
De tuberculoză.
Atunci...
e ciudat. Cine ţi-a scris scrisorile?
Îţi mulţumesc, Jojo.
Ai fost foarte bun cu mine.
Chestia e că te iubesc.
Ştiu că mă consideri un frate mai mic, ceea ce e în regulă.
Tu oricum eşti prea mare.
Dar...
Doamne, ce cald e aici!
Şi eu te iubesc.
- Ca pe un frate mai mic. - Întocmai.
Eu şi Nathan cel imaginar ţi-am găsit o cale de evadare.
Poate ai încredere în frăţiorul tău?
Poate.
Bine, atunci.
Adună-ţi lucrurile.
Plecăm.
Jojo Betzler.
Zece ani şi jumătate.
Astăzi,
fă şi tu ce poţi.
Unde naiba crezi că pleci?
- Afară. - Afară?
Ba nu.
Nu, o să rămânem aici şi o să-mi spui exact ce se petrece
între tine şi chestia aia din pod.
"Chestia” aia e o fată.
- Eşti îndrăgostit de ea, nu? - Da.
- Recunoaşte! - Tocmai am spus că da.
Ştiam eu!
N-o să meargă niciodată.
Nu, e prea mare pentru tine. Iar tu eşti urât.
O să te părăsească. Ştii, nu?
Iată ce-o să se întâmple, amărâtule.
O să-ţi pui asta, bine?
O să uiţi de vaca aia evreică scârboasă din pod
şi o să te întorci la mine, unde ţi-e locul.
S-a înţeles?
Pune-ţi-o!
Apoi, o să ne prefacem că nu s-a întâmplat nimic.
Ai priceput?
Nu mă heil-uieşti?
Hai! De dragul vremurilor trecute.
- Heil-uieşte-mă, micuţule. - Nu.
- Heil-uieşte-mă! - Nu.
Doar un heil mic. Te rog!
Du-te naibii, Hitler!
Vino!
Stai!
Eşti gata?
Da.
E periculos afară?
Foarte.
Am reuşit.
Probabil că meritam asta.
Ce facem acum?
PERMITE-ŢI SĂ TRĂIEŞTI TOTUL
FRUMUSEŢE ŞI GROAZĂ
CONTINUĂ-ŢI DRUMUL
NICIUN SENTIMENT NU E VEŞNIC.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Subtitrarea: Elena Băncilă