Jag tror att vi kan välja hur vi vill berätta sorgliga historier.
Man kan linda in det.
Precis som man gör i filmer och kärleksromaner -
där vackra människor lär sig vackra saker -
och där allt kan ställas till rätta -
med en ursäkt och en låt av Peter Gabriel.
Jag gillar faktiskt den versionen.
Men den är inte sanningen.
Det här är sanningen.
Förlåt.
FÖRR ELLER SENARE EXPLODERAR JAG
Sent på vintern när jag var sjutton år -
bestämde min mamma sig för att jag var deprimerad.
Hon äter som en fågel och hon går knappt ut.
Jag är inte deprimerad, mamma.
Hon läser samma bok om och om igen.
Hon är deprimerad.
Det är jag inte.
I alla broschyrer om cancer står det att depression är en bieffekt.
Depression är inte en bieffekt av cancer.
Det är en bieffekt av att dö.
Vilket jag höll på att göra.
ETT MAJESTÄTISKT LIDANDE
Smärta ska kännas.
Jag kan skriva ut Zoloft till dig.
Eller Lexapro.
Två gånger om dagen i stället för en.
Varför inte mer?
Ge mig nåt mer.
Jag är cancerbarnens Keith Richards.
Har du gått till stödgruppen som jag föreslog?
Nej, det är inte min grej.
Det kan vara ett bra sätt att komma i kontakt med andra som...
Som... Vad?
...gör samma resa som du.
"Resa"? Lägg av.
Prova åtminstone.
Du kanske tycker att det är upplyftande.
Okej.
Är ni redo?
Vi har samlats här i dag -
bokstavligen i Jesus hjärta.
Vi är här med J.C.
Vem vill dela med sig av sin historia?
Jag heter Angel. Jag har akut myeloisk leukemi.
Sid. Akut lymfatisk leukemi.
Hej, jag heter PJ. Jag har neuroblastom.
Patrick. Testikelcancer.
Jag ska bespara er detaljerna om Patricks pungkulscancer.
De hittade det i hans kulor -
och de skar bort det mesta. Han var nära att dö.
Här sitter han nu, skild och utan vänner.
Han sover på föräldrarnas soffa -
och utnyttjar sitt cancertastiska förflutna i Jesus hjärta.
Bokstavligen.
För att visa oss att en dag, om vi har tur -
så kan vi bli precis som han.
Vems tur är det?
Hazel?
Jag heter Hazel.
Det började med sköldkörteln -
men nu har jag en imponerande satellitkoloni i lungorna.
Hur mår du?
Frånsett den obotliga cancern?
Okej, antar jag.
Vi stöttar dig, Hazel.
Jag ska sjunga en sång.
Jesus är vår vän Han finns alltid här
Jesus
Hej, sötnos.
Var det bra?
"Ja, mamma. Det var jättebra!"
Så såg mitt liv ut.
Dokusåpor.
Läkarbesök.
Åtta mediciner, tre gånger om dagen.
Men det absolut värsta...
Stödgruppen.
- Ni kan inte tvinga mig. - Klart att vi kan.
Vi är dina föräldrar.
Vi har redan pratat om det. Du måste gå.
Du måste skaffa dig vänner och vara som en tonåring.
I så fall hade ni inte skickat mig till en stödgrupp.
Jag vill göra ett falskt id-kort så att jag kan gå på klubbar -
och dricka sprit och ta marijuana.
Man "tar" inte marijuana.
Det skulle jag veta om jag hade ett falskt id-kort.
Kan du sätta dig i bilen, tack?
Så jag gick dit.
Inte för att jag ville eller för att det hjälpte mig -
utan för att det var som allt jag gjorde nuförtiden.
Jag gjorde det för deras skull.
Varför kan jag inte köra själv?
Du gör ändå inget. Du sitter bara här och väntar.
Nej då.
Jag har några ärenden att göra.
Jaha.
Jag älskar dig.
Detsamma.
Ha det så roligt.
Det enda som är värre än att ha cancer -
är att ens barn har cancer.
Du!
Skaffa några vänner.
Ursäkta.
- Jag tar trapporna. Tack. - Inga problem.
Tack.
Förlåt.
Det var mitt fel.
Förlåt mig.
Vem vill börja?
Vill nån börja? Vem vill sätta igång?
Varsågod.
Jag heter Beth. Jag har bindvävscancer.
Veckan har varit okej.
Isaac, jag vet att du har det svårt just nu.
Vill du berätta för gruppen? Eller kanske din vän?
Nej, jag kan berätta.
Hej, allihop.
Hej, jag heter Isaac.
Jag har retinoblastom.
Jag opererade ena ögat när jag var liten -
så det här är ett glasöga.
Jag ska snart operera bort -
det andra ögat.
Efter den operationen är jag helt blind.
Men jag har tur, för jag har en skitsnygg flickvän -
som är mycket snyggare än jag. Monica.
Jag har bra vänner, som Augustus Waters, som hjälper mig.
Det var allt. Tack.
Vi stöttar dig, Isaac.
Tack.
Din tur, Gus.
Visst.
Jag heter Augustus Waters.
Jag är 18 år -
och jag fick en släng av skelettcancer för 1,5 år sen.
Då förlorade jag det här.
En del av mig är en cyborg, det är häftigt.
Men jag är här för att Isaac vill det.
Hur mår du, Gus?
Jag mår jättebra.
Det blir bara bättre och bättre.
Vill du berätta om dina rädslor?
Mina rädslor?
Glömska.
Glömska?
Ja.
Jag vill leva fullt ut.
Jag vill bli ihågkommen.
Min rädsla är att inte kunna göra det.
Några kommentarer på det?
Hazel?
Det var oväntat.
Jag vill bara säga att en dag är vi alla döda.
Det fanns en tid före människan, och det kommer en tid efter.
Det kan vara i morgon eller om en miljon år.
När det sker, finns det ingen som längre -
minns Kleopatra eller Muhammad Ali eller Mozart -
eller nån av oss, för den delen.
Glömska är oundviklig.
Är du rädd för det, kan du strunta i det.
Det gör ju alla andra.
Det var ett gott råd.
Jag gillar att alla berättar för alla...
- Alltid. - Alltid.
"Bokstavligen."
Jag trodde att vi var i en kyrkokällare -
men tydligen är vi bokstavligen i Jesus hjärta.
Så är det.
Vad heter du?
Hazel.
Vad heter du mer?
Hazel Grace Lancaster.
Vad?
Jag sa inget.
Varför tittar du på mig så där?
För att du är vacker.
Herregud.
Jag tycker om att titta på vackra människor.
För ett tag sen bestämde jag mig -
för att jag inte skulle förneka mig enkla nöjen.
Särskilt eftersom, som du så riktigt påpekade, vi snart ska dö.
Så bra. Men jag är inte vacker.
- Hej, Gus. - Hej, Lisa.
- Jag gillar när du säger det först. - Jag gillar när du säger det först.
Okej.
Alltid.
Varför säger de så?
Det är deras grej.
De ska "alltid" älska varann, eller nåt.
De har nog messat "alltid" 14 miljoner gånger i år.
Han verkar klämma hårt på hennes bröst.
Vi går och ser en film.
Vad?
Jag är ledig i veckan, vi kan...
Nej, jag menar nu.
Du kanske är en yxmördare.
Den möjligheten finns alltid.
Kom igen, Hazel Grace. Våga lite.
Jag...
Skämtar du?
Så äckligt.
Vad?
Tycker du att det är coolt?
Du har förstört allt.
- Allt? - Ja, allt!
Herregud.
Du var så duktig.
Herregud! Det finns alltid en karaktärsbrist, eller hur?
Och din var att trots att du haft cancer -
så ger du pengar till ett företag -
så att du kan få ännu mer cancer.
Det suger att inte kunna andas!
Det suger fett.
"Karaktärsbrist"?
Det är en dödssynd.
En döds...
Hazel Grace, de gör ingen skada om man inte tänder dem.
Jag har aldrig tänt en.
Det är en metafor.
Man sätter giftpinnen mellan tänderna -
men man ger den aldrig möjlighet att döda.
En metafor.
Hej, raring. Är det dags för Top Model?
Nej. Jag ska gå ut med Augustus Waters.
Herregud.
Jag har kört upp några gånger.
Det menar du inte.
Den fjärde gången körde jag ungefär så här.
När det var klart -
sa läraren till mig: -
"Du kör obekvämt men inte farligt."
Cancerfördel.
Absolut.
Berätta om dig själv.
Jag var 13 när de hittade den.
Det var det värsta man kunde tänka sig.
Långt gången sköldkörtelcancer.
De kunde inte göra så mycket.
Det hindrade inte dem.
Operation.
Strålning.
Cellgiftsbehandling.
Mer strålning.
Det funkade ett tag.
Sen slutade det att funka.
Sen fylldes mina lungor med vatten.
Sköterska!
Vi behöver en sköterska!
Jag kunde inte andas. Ingen kunde få det under kontroll.
Du kan släppa taget, raring.
Var inte rädd.
Det skulle ha tagit slut där.
Herregud.
Då hände nåt konstigt. Antibiotikan började verka.
De tömde lungorna på vätskan, jag blev lite starkare.
Helt plötsligt var jag med i en försöksstudie.
Såna där som är kända för att inte fungera.
Den kallas Phalanxifor.
Den fungerade inte i 70 % av fallen -
men den fungerar på mig.
Det kallades för "miraklet".
Mina lungor suger på att vara lungor -
men i teorin kan de fortsätta -
ett tag till.
Går du i skolan?
Jag har gått ut high school och tar lektioner på college.
Oj! En collegetjej!
Det förklarar varför du är så sofistikerad.
Försiktigt!
Hoppsan.
Välkommen till min enkla boning.
Mina föräldrar kallar dem för "uppmuntringar".
OM DU VILL HA REGNBÅGEN RÄKNA MED REGN
VI ÄLSKAR ATT DU ÄR HÄR
Säg inget.
Hej, allihop!
- Hej! - Hej, Augustus.
Är det en ny vän?
Ja. Det här är Hazel Grace.
Hej. Bara "Hazel".
Läget, "bara Hazel"?
Hej, hur är det?
Vi går ner i källaren. Hej då.
- Trevligt att träffa er. - Detsamma.
Här är det.
Augustovärlden.
Det är mitt rum.
Jösses.
Vilken imponerande samling.
Ja, jag spelade innan.
Gör det nåt om jag sätter mig?
Känn dig som hemma.
Mi casa es tu casa.
Förlåt, trapporna -
och att stå upp...
Ja, jag förstår.
Mår du bra?
Ja.
Okej. Vem är du?
Jag har redan berättat.
Jag fick diagnosen när jag var 13...
Nej, nej. Jag menar vem du verkligen är.
Dina intressen, hobbyer, passioner och konstiga fetischer.
"Konstiga fetischer"?
Tänk på nåt. Det första du kommer på.
Nåt du älskar.
Ett majestätiskt lidande.
Vad är det?
Det är en roman.
Det är min favoritroman.
Handlar den om zombier?
Zombier? Nej!
Stormtrupper?
Nej, det är inte den sortens bok.
Vad handlar den om?
Cancer.
Handlar den om cancer?
Den är inte som du tror. Den är fantastisk.
Författaren heter Peter Van Houten.
Han är den enda som jag vet -
som förstår hur det är att dö -
utan att ha gjort det.
Okej.
Jag ska läsa den hemska boken med den tråkiga titeln -
som inte handlar om zombier eller stormtrupper.
Och i gengäld -
ska du läsa den här.
Den oförglömliga och utmärkta bokformen av mitt favorit-tvspel.
"Motaktion."
Skratta inte. Den är jättebra.
Den handlar om heder, att offra sig, mod och hjältedåd.
Den handlar om att acceptera ödet och att lämna nåt till eftervärlden.
Tack.
Så kalla händer du har.
Det är mest att de är dåligt syresatta.
Hazel Grace?
Jag gillar när du pratar medicin med mig.
Den är ny.
Fick du den av honom?
Menar du herpesen?
Oj.
Ja, det gjorde jag.
En mors dröm.
Meddelande
Oroa dig inte.
Herregud, mamma. Jag är inte orolig.
Det är ingen fara.
Ja.
Vi umgicks bara, jag väntar inte på hans samtal.
- Är det vad jag...? - Ja.
Jag trodde att det var paprika.
I dag är det internationella gojibärsdagen i Kina.
Visst är det fint?
Jag gillar färgen.
Saknar min bok de tio sista sidorna?
Visst är de goda?
Äter de många gojibär på gojibärsdagen?
Jag kan INTE redan ha läst ut den!
Jag gjorde nåt med efterrätten -
för att fortsätta med bärtemat.
De innehåller antioxidanter.
EN BOK KAN INTE SLUTA MITT I EN MENING!
VAD ÄR DET FÖR SÄTT? AAHHH!!
Jag gillar det.
Vi borde göra det varje år.
- Varje år. - Ja, varje år.
Jag vet.
Jag gillar dem.
Älskling, vill du gå från bordet?
Va?
Hazel Grace.
Välkommen till den sköna tortyren att läsa Ett majestätiskt lidande.
Men nu bryter jag mot alla regler!
Mår du bra?
Och nu bryter jag mot alla regler
Jag? Ja, jag mår finfint.
Jag är med Isaac, och...
Isaac, gör stödgrupps-Hazel det bättre eller sämre?
- Jag har slösat tid - Isaac! Skärp dig.
Slösat all min tid
Hur snabbt kan du komma hit?
Bra. Dörren är olåst.
Jag måste sticka. Hej då.
Hallå?
Hazel.
Isaac, Hazel Grace från stödgruppen är här.
- Hej. - Hej.
En liten varning...
Isaac är inne i sin psykotiska period just nu.
Du ser fin ut.
Du passar i den färgen.
Tack.
Isaac.
Isaac, Hazel är här.
Hej, Isaac.
Hej, Hazel.
Hur är det?
Det är bra.
Det verkar som om Isaac och Monica inte längre är ihop.
Så tråkigt. Vill du berätta?
Nej, jag vill bara gråta och spela tv-spel.
Det skadar inte om du pratar med honom -
och ger honom nåt kvinnligt råd.
Jag tycker nog att hans svar är sunt.
"Smärta ska kännas."
Du citerar min bok.
Hon ville göra slut med mig före operationen -
för att hon inte klarade av det.
Jag förlorar snart synen, och hon klarar inte av det.
Jag sa jämt "alltid". Alltid gjorde jag det.
Hon pratade i mun på mig och sa inte "alltid", och...
Det var som om jag redan var borta.
Ibland -
förstår inte folk vad ett löfte innebär.
Jag vet, men...
Jag känner mig som en sån loser. Jag har hennes halsband.
Ta av det.
Ja.
Så där, ja.
Jag vill sparka på nåt.
Sparka inte på den!
- Slå den här. - Förlåt.
Jag ville ringa dig tidigare -
men jag ville vänta tills jag kunde forma en vettig tanke om boken.
Ett ögonblick.
Isaac.
Kuddar går inte sönder.
Du måste ha sönder nåt.
Försök med den här.
- Pokalen? - Ja.
Är du säker?
Jag har alltid velat tala om för pappa att jag avskyr basket.
Kör hårt!
Alltid!
Ett majestätiskt lidande.
Jag är så glad att du gillar den.
Ja, men slutet...
Jag vet. Det är ganska abrupt.
Skämtar du? Det är grymt!
Jag fattar att hon dör -
men det är underförstått mellan författaren och...
- Gus? - Ja?
- Är det lugnt? - Visst.
Mellan författaren och läsaren.
Att avsluta sin bok mitt i en mening -
är inte okej, eller hur?
Jag förstår vad du menar -
men jag tycker att det är rätt.
Man dör mitt i livet.
Man dör mitt i en mening.
Jag vet inte...
Jag vill veta vad som händer med alla efter att Anna har dött.
Som Annas mamma.
Ja, och holländske Tulpanmannen.
Och hamstern Sisyphus.
Ja!
Har du skrivit till den där Peter Van Houten?
Jag har skrivit jättemånga brev men han har aldrig svarat.
Han flyttade till Amsterdam och blev en enstöring och...
Så synd.
Ja.
Isaac, -
mår du bättre nu?
Det är grejen med smärta.
Den ska kännas.
Jag hjälper dig att städa upp.
Hazel Grace.
Augustus Waters.
Jag kan inte sluta tänka på den här jäkla boken.
Det var så lite så.
Man måste få ett avslut, eller hur?
Det var precis det jag frågade Van Houten.
Men han svarade aldrig.
Nej.
"Käre mr Waters" -
"Jag skriver för att tacka er för er elektroniska korrespondens."
"Jag är tacksam att nån tar sig tid" -
"att läsa min bok."
Augustus?
Ja?
Vad gör du?
Jag kanske har hittat -
Van Houtens assistent. Jag mejlade henne.
Augustus!
Hon kanske har vidarebefordrat mejlet till Van Houten.
Ska jag fortsätta?
Herregud. Ja, ja!
"Jag står i stor tacksamhetsskuld till er, sir."
Hazel Grace, han kallade mig "sir".
Fortsätt att läsa!
"Både för era vänliga ord om Ett majestätiskt lidande" -
"och för att ni tog er tid" -
"att berätta att den, jag citerar:" -
"'Betydde mycket för er och er vän Hazel Grace.'"
Du gjorde det inte!
Klart att jag gjorde.
"För att svara på frågan: Nej, jag har inte, och tänker inte skriva nåt mer."
"Jag tror inte att mina tankar" -
"skulle intressera någon."
"Jag tackar er" -
"för ert vänliga mejl."
"Med vänliga hälsningar Peter Van Houten."
Det är så det ligger till.
Herregud.
Jag säger ju att jag är bäst.
Tror du att jag...
Kolla din inbox.
Herregud.
Herregud, Augustus.
Jag får spel.
Käre mr Peter Van Houten, jag heter Hazel Grace Lancaster.
Min vän Augustus Waters -
som läste er bok efter min inrådan -
fick precis ett mejl från er från den här adressen.
Jag hoppas att ni inte misstycker att han visade det för mig.
Jag vill ställa några frågor -
om vad som händer efter bokens slut.
Speciellt följande:
Gifter sig Annas mamma med Tulpanmannen?
Har han nåt på gång -
eller är han bara missförstådd?
Sen hoppas jag att ni kan berätta lite om hamstern Sisyphus.
Dessa frågor har plågat mig i flera år -
och jag vet inte hur lång tid jag har kvar för att få svar på dem.
Det är inga viktiga litterära frågor -
"och boken är full av såna" -
"men jag vill helt enkelt veta."
"Om ni bestämmer er för att skriva nåt mer" -
"så vill jag gärna läsa det."
"Jag läser till och med er inköpslista."
"Vänligen, er stora beundrare Hazel Grace Lancaster."
Inte illa.
Tycker du?
Det är lite pretentiöst -
men han använder ord som "tendentiös" och "backanaler", så...
Han gillar det nog.
Är klockan ett på natten?
Är den?
Det verkar så.
Jag borde nog sova.
Okej.
"Okej" kanske bli vårt "alltid".
Okej.
Herregud.
"Kära miss Lancaster," -
"Jag kan inte svara på era frågor i skrift" -
"för det skulle innebära en fortsättning" -
"som ni skulle kunna publicera."
"Inte för att jag inte litar på er" -
"men jag känner er knappt."
"Om ni är i Amsterdam, så titta gärna förbi."
Va?
"Högaktningsfullt, Peter Van Houten."
Herregud!
Vad är det här?
Hazel?
- Mamma! - Hazel, vad är det?
Titta på det här.
Kom. Kom hit.
Titta.
- Va? - Ja.
Peter Van Houten!
Läs vad han skrev!
"Om ni är i Amsterdam"!
Jag måste åka!
Otroligt.
Han har bjudit in oss till Amsterdam!
Jösses!
Ska vi åka?
Kan vi åka?
Amsterdam, för sjutton!
Jag vill att du ska få allt du vill.
Men vi har inga pengar.
Tänk bara på all sjukvårdsutrustning.
Hur ordnar vi med det?
Visst. Förlåt mig.
Jag är så ledsen.
Det gör inget.
Du kan väl önska dig det?
Det har jag redan gjort. Före miraklet.
Vad önskade du dig?
Inte Disney.
Hazel Grace, du var inte på Disney World.
- Din sista önskan var inte... - Jag var 13.
...att få åka till Disney World.
- Och Epcot Center. - Herregud.
Det var faktiskt roligt!
- Så tragiskt. - Jag träffade Långben!
- Nu skäms jag. - Varför då?
Tänk att jag är intresserad av en tjej som önskar sig nåt sånt.
Hemskt.
Kommer du?
Det viktigaste när man gör en magnetröntgen -
är att man ligger helt stilla.
Den dagen var det nästan omöjligt.
Gus! Hur är det?
Hej, mrs Lancaster.
Hej. Är det en Rik Smits-tröja?
- Det stämmer. - Jag gillade honom.
Jag heter Augustus Waters.
Angenämt. Michael.
- Kul att se dig. - Hej, mrs Lancaster.
- Kul att se dig. - Kul att se dig.
Hej, Hazel Grace.
Hej.
Vill du följa med på picknick?
Det vill jag gärna.
Ska vi åka?
Nej. Låt mig...
Jag luktar sjukhus, jag vill byta kläder.
Så -
du har alltså också haft cancer?
Ja.
Jag skar inte av det här för skojs skull.
Men det är bra om man vill gå ner i vikt.
Ben väger mycket.
Hur mår du nu?
Bara bra. Cancerfri i 14 månader.
- Verkligen? - Ja.
- Fantastiskt. - Ja.
Jag har tur.
Du, Gus.
Hazel är väldigt sjuk.
Det kommer hon alltid att vara.
Hon vill hålla jämna steg med dig.
Hon är sån. Men hennes lungor...
Är du klar, Gus?
Ja.
Okej. Vi ses snart.
Okej.
Vilken fin dag.
Ja.
Är det hit du tar alla dina tjejer?
Varenda en av dem.
Det är därför jag fortfarande är oskuld.
Du är inte oskuld.
Är du?
Jag ska visa dig nåt.
Ser du cirkeln?
Det är en oskuldscirkel.
Och det här -
är 18-åriga killar med ett ben.
Ja.
Funky Bones av Joep Van Lieshout.
Det låter holländskt.
Det är han.
Precis som Rik Smits.
Och tulpaner.
Smörgås?
Låt mig gissa.
Holländsk ost och tomat.
Tyvärr, tomaterna är mexikanska.
Hur vågar du!
Så häftigt.
De leker på ett skelett.
Tänk dig.
Du gillar symboler.
På tal om det, du undrar säkert -
varför du sitter här och äter äckliga ostmackor -
och dricker juice med en kille i en Rik Smits-tröja.
Jag har funderat på det.
Jo, Hazel Grace, som så många andra före dig, -
och jag säger det här för att jag gillar dig, -
så var det en idiotisk önskan.
Jag har ju sagt att jag var 13 år.
Tyst! Jag håller en storartad monolog.
Du var ung, lätt att imponera på -
och liemannen stirrade dig i ansiktet.
Det ledde till att du önskade nåt du egentligen inte ville.
Hur skulle Hazel Grace, som aldrig läst Ett majestätiskt lidande -
veta att hennes högsta önskan var att besöka mr Peter Van Houten -
i hans exil i Amsterdam?
Men jag sparade inte den, så...
Bra att jag sparade min.
Menar du...
Jag tänker inte ge dig min önskan.
Om det är det du tror.
Men -
jag är också intresserad av att träffa honom -
och det skulle inte vara så klokt -
att träffa honom utan den som rekommenderade boken -
eller hur?
Jag pratade med feerna, de är helt med på det.
Vi åker om en månad.
Nej.
Herregud.
Herregud!
Augustus!
Tack!
Och sen hände det här.
Hej.
- Hej. - Allt är okej.
Vad hände?
Det vanliga.
Vätska i lungorna som hindrade syresättningen.
De satte in en slang.
De tömde en och en halv liter i går natt.
Det som är bra -
är att tumören inte har växt.
Inga nya tumörer i din kropp.
Vi är så lättade.
Det är bara nåt litet, Hazel.
Vi kan leva med det.
Mr Lancaster.
Hur är det med henne?
Bättre.
Tack. Mycket, mycket bättre.
De släpper inte in mig. Det är bara familjen.
Ja, förlåt.
Det är lugnt.
Kan du hälsa henne att jag var här?
Ja, självklart.
Okej.
Gus, ska du inte åka hem?
Vila dig lite.
Okej.
Normalt sett står tumörerna emot behandlingen -
men det har inte skett -
hittills.
Å andra sidan -
kan medicinerna förvärra ödemet.
Sanningen är -
att väldigt få patienter har tagit Phalanxifor så länge som Hazel.
Vi känner inte till de långsiktiga effekterna.
Vi försöker undvika celltillväxt -
vilket kan leda till sjukdom, angrepp -
att kärlen täpps igen -
och att tumörerna sprider sig.
Sannolikheten för att nån med svår celltillväxt ska överleva -
minskar i takt med att tillståndet förvärras.
Du kan släppa taget, raring.
Var inte rädd.
Herregud.
Jag kommer inte att vara mamma längre.
Jag har en fråga.
Ja, Hazel?
Kan jag åka till Amsterdam?
Det vore inte så klokt.
Varför inte?
Går det att ordna på nåt sätt?
Riskerna skulle öka.
Allt är en risk.
Ja, men ett flygplan?
De har syre på flygplan.
Du är i fjärde stadiet.
Det är en möjlighet som inte kommer tillbaka.
Nånsin.
Om medicinerna funkar förstår jag inte...
- Det kanske går... - Nej.
Jag ska vara helt ärlig, Hazel.
Du är för sjuk.
Jag är ledsen.
Hallå?
Ett ögonblick.
Hej. Det är Gus igen.
Tyvärr, hon sover.
Ja. Okej.
Okej. Hej då.
Jag vet vad du tänker.
Det är inte rättvist mot honom.
Det är det inte.
Han behöver inte det här.
Det gör ingen.
Det kostar mer än det smakar.
Du har rätt.
Din mamma och jag tänkte samma sak.
Det är dags att slänga ut dig på gatan.
Vi kan lämna dig på nåt barnhem, så får de lösa det.
Jag menar allvar.
Vi är inte sentimentala.
Hallå???
Tystnaden är öronbedövande...
Hazel Grace.
Hej, Augustus.
Mår du bra?
Nej.
Vad är det?
Berätta.
Jag vet inte.
Allt.
Jag vill åka till Amsterdam.
Jag vill att Van Houten berättar vad som händer.
Och jag vill inte leva så här.
Det är himlen, den gör mig ledsen.
Här är en patetisk gammal gunga -
som pappa byggde åt mig när jag var liten och...
Allt gör mig ledsen.
Jag kräver att se tårarna som gungar.
Jag förstår vad du menar.
Det är en sorglig gunga.
Hazel Grace, jag hoppas att du förstår -
att bara för att du hållit dig undan så tycker jag inte mindre om dig.
Alla dina försök att hålla mig borta från dig misslyckas.
Du.
Jag gillar dig.
Jag gillar att umgås med dig och så -
men jag kan inte låta det gå längre.
Varför inte?
För att jag inte vill skada dig.
Det har jag inget emot.
- Nej, du förstår inte. - Jo.
- Du förstår inte. - Jag vet vad du ska säga.
Jag menar att det inte gör nåt.
Det vore en ära att få mitt hjärta krossat av dig.
Gus, jag är en granat.
En dag exploderar jag -
och då förstör jag allt i min omgivning och...
Det är mitt ansvar -
att minimera skadorna.
En granat.
Tack för att du förstår...
...bara vänner
Okej...
OMG!! Sluta flirta med mig!
"Kära Hazel, feerna sa att du ska" -
"hälsa på oss med Augustus Waters och din mamma den fjärde."
Lidewij Vliegenthart Mr Peter Van Houtens assistent
Mamma?
Ja?
Mamma!
- Vad är det? - Förlåt.
Jag tog ett bad.
Mejlade du till feerna att resan är inställd?
Van Houtens assistent mejlade precis -
och hon tror att vi kommer.
Vad?
Jag skulle berätta det ihop med din pappa.
Mamma.
Vi ska åka till Amsterdam.
Menar du... Ska vi till Amsterdam?
Vi ska till Amsterdam.
Vi har tänkt ut allt. Vi åker.
Doktor Maria, alla vet.
- Men bara i tre dagar, inte sex. - Herregud.
Allt är ordnat. En onkolog är där.
Allt. Vi är redo.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig jättemycket.
Jag älskar dig.
- Sätt dig. - Vi ska till Amsterdam.
Vi ska till Amsterdam.
- Vi ska till Amsterdam. - Du kan prata.
Du måste ringa ett samtal.
Ring honom!
Lungor, håll er nu lugna i en vecka.
Fattar ni? En vecka till.
Gus, hoppas att du har passet redo!
Allt ordnar sig!
- Vänta, jag glömde maten. - Vad glömde du?
Har du mitt pass?
Ja, jag har det.
Som jag sa till feerna:
"Jag reser med stil, eller inte alls."
Mamma, vi ska till Amsterdam!
Vi ska till Amsterdam.
Hej, familjen Lancaster.
Hej, Gus. Kul att se dig.
Jag tar den.
Gus, du är så uppfinningsrik!
Okej, Hazel Grace?
Okej!
Har du aldrig flugit förut?
Nej.
Det är spännande.
Sir?
Det är förbjudet att röka ombord.
På alla plan.
Jag röker inte.
Det är bara en metafor.
Han sätter giftpinnen i munnen -
men han låter den inte döda honom.
Den metaforen är förbjuden ombord.
Kabinpersonal, förbered för start.
Tack.
Okej?
Så här är det att åka bil med dig.
Herregud, vi flyger.
Vi flyger!
Titta på marken!
Titta.
Inget har nånsin sett ut så där!
Titta på bilarna. De är...
Ni är så söta.
Vi är bara vänner.
Hon är det, inte jag.
Jösses!
Undan från henne, din bitch!
Titta, Hazel.
Helgalet.
Va?
Titta på fönstren. Otroligt.
Jag checkar in oss.
Du måste klä upp dig -
för ni ska på middag för två på Oranjee.
Det står: "Ha det så trevligt. Mr Peter Van Houten."
Jag kollade upp det, det verkar fint.
Enligt guideboken är det tjusigt och romantiskt.
Okej. Tjusigt...
Herregud.
Okej, men vad -
ska du ha på dig?
Är det till mig?
Herregud. Så vacker.
Jag menar det.
Menar du det?
Menar du att det inte gör nåt -
att din tonårsdotter är ute med en äldre kille -
i en stad som är känd för sin sedeslöshet?
Ja, det är precis det jag menar.
Gus!
Så stilig du är!
- Tack. - Jösses.
Hazel, Gus är här -
och han är jättesnygg!
Restaurangen ska visst vara otrolig.
Oj.
Vad?
Du är jättefin.
Tack.
Här är det.
Oranjee? Här är det.
Ja.
Ert bord, mr och mrs Waters.
Tack.
Tack, Gus.
Varsågod.
Vi bjuder på champagnen. Varsågoda.
Tack.
God kväll.
Okej?
Okej.
Otroligt.
Vet ni vad Dom Pérignon sa när han uppfunnit champagnen?
"Kom fort. Jag känner smaken av stjärnorna."
Välkomna till Oranjee.
Vill ni titta i menyn eller tar ni kockens val?
Kockens val låter bra.
Och sir, -
jag tror att vi behöver mer av det här.
Vi har korkat upp alla stjärnorna för er, mina vänner.
Det är nog vårt.
Morotsrisotto för damen.
Tack.
Och för herren.
Tack.
Smaklig spis.
Jag vill att den här morotsrisotton blir en person -
så att jag kan gifta mig med den i Vegas.
Din kostym är snygg.
Tack. Det är första gången jag har den på mig.
Är det inte din begravningskostym?
Nej.
Den är inte så här fin.
När jag först blev sjuk -
sa de jag hade 85 % chans att bli cancerfri.
Bra odds.
Det betydde ett år av tortyr, att jag förlorade mitt ben -
och ändå var risken 15 % att jag skulle dö.
Precis före operationen -
frågade jag mina föräldrar om jag fick köpa en snygg kostym.
Du ska bli begraven i den.
Just det.
Jag fick den när jag fyllde 15.
En klänning.
Jag tror inte att jag skulle ha den på en dejt.
Dejtar vi?
Passa dig.
Vi är mr och mrs Waters.
Det är för att hon inte pratar engelska.
Vi borde vara det om de frågar.
- Minns du vad du sa om Vegas? - Ja.
Skulle jag kunna få vara med?
Gud?
Kanske.
Eller änglar?
Nej.
Livet efter detta?
Nej.
Jo, kanske. Jag vet inte.
Jag skulle nog inte säga nej, -
men jag vill ha bevis.
Vad säger du?
Absolut.
Jaså?
Inte som i en himmel där man rider på en enhörning -
och bor i ett slott gjort av moln -
men ja, jag tror på nåt.
Vad är det annars -
för mening med allt?
Det kanske inte finns nån mening.
Det accepterar jag inte.
Jag är kär i dig.
Du hörde vad jag sa.
Augustus...
Jag är kär i dig.
Jag vet att kärlek bara är ett rop i rymden -
och att glömskan är oundviklig.
Vi är alla dödsdömda -
och en dag -
kommer allt vårt arbete att bli till jord.
Jag vet att solen förgör den enda jord vi nånsin kommer att ha.
Och jag är kär i dig.
Förlåt.
Mer stjärnor?
Nej, tack.
Vi nöjer oss med notan.
Nej, sir.
Det är redan betalt av mr Van Houten.
Vad?
Jag förstår mig inte på din tröja.
Van Houten gör det.
Det finns ungefär 50 Magritte-referenser i Ett majestätiskt lidande.
"Det här är inte en pipa."
Men det är det.
Men ändå inte.
Det är en målning av en pipa.
Förstår du?
En målning av nåt är inte den riktiga saken.
En tröja av en målning av nåt är inte heller den riktiga saken.
Du.
När blev du så vuxen?
Vem vill ha svar?
Jag!
Här är det.
Jag är så uppspelt att jag knappt kan andas.
Brukar du kunna andas?
Lägg av.
Lidewij?
- Hej! - Hej, jag heter Augustus.
- Lidewij. - Hazel.
Kom in.
Tack.
Peter, de är här!
Vilka då, Lidewij?
Augustus och Hazel, -
de unga beundrarna som du har mejlat med.
Amerikanerna?
Du bjöd hit dem.
Varsågoda.
Du vet varför jag lämnade Amerika.
För att aldrig behöva träffa amerikaner.
Du är amerikan.
Ja, tyvärr.
Gör dig av med dem.
Det gör jag inte.
Var snäll nu.
Kom in.
Ursäkta, jag ska plocka undan.
Tack.
Vem av er är Augustus Waters?
Det är jag.
Det är Hazel.
Mr Van Houten, tack så mycket för att ni svarade.
Det var helt klart ett misstag.
Ni är de första som jag svarade på, och nu sitter jag där jag sitter.
Whisky?
Nej, tack.
Bara jag, Lidewij.
En whisky med soda, tack.
Du kanske ska äta frukost först?
Hon tror att jag är alkoholist.
Jag tror även att jorden är rund.
Ni gillar alltså min bok.
- Vi älskar den. - Ja.
Vi älskar den.
Augustus...
Han önskade sig att vi skulle få träffas.
Ingen press.
Ja.
Klär du dig som henne med flit?
Ja.
Vi vill tacka för middagen i går kväll.
Och för champagnen.
Det var otroligt.
Det var magiskt.
Bjöd vi dem på middag i går?
Det var ett rent nöje.
Ni har rest långt.
Hur kan jag stå till tjänst?
Vi har några frågor -
om vad som händer i slutet av boken.
Speciellt med dem som överlever Anna.
Hennes mamma, den holländske Tulpanmannen...
Vad vet ni om svensk hip-hop?
Inte mycket.
Lidewij, spela Bomfalleralla.
Okej.
Vi pratar inte svenska.
Vem fan pratar svenska?
Det viktiga är inte vad de säger -
utan vad rösterna känner.
Driver ni med oss?
Är det här nån slags lek?
Gus, sätt dig.
I slutet av boken har Anna...
Vi tänker oss att ni tävlar mot en sköldpadda.
Sköldpaddan har tio meters försprång.
När ni har sprungit tio meter -
har sköldpaddan kanske rört sig en meter.
Ni är snabbare än sköldpaddan men ni kommer aldrig ikapp honom.
Ni kan bara minska hans försprång.
Nu kan springa förbi sköldpaddan -
så länge ni inte funderar på hur det går till.
Men frågan "hur" blir så komplicerad -
att ingen riktigt kunde lösa den -
förrän Cantor bevisade att vissa oändligheter är större än andra.
Jag antar att det är svaret på er fråga.
Hazel, jag är ledsen. Jag vet inte vad det här är.
Du uttryckte dig så intelligent i skrift, mr Waters.
Har cancern tagit sig in i din hjärna?
Peter.
Kan vi koncentrera oss på Anna?
Snälla?
Berättelsen slutar mitt i en mening -
eftersom hon dör eller för att hon är för sjuk för att fortsätta...
Jag är inte intresserad av att prata om boken.
Det betyder väl inte att de andra inte har en framtid?
Eller hur?
Jag sa att jag inte är intresserad.
Men ni lovade!
Inget händer! De är påhittade!
De slutar att existera när romanen är slut.
Det kan de inte!
Jag förstår det rent litterärt, men...
Jag klarar inte det här, Lidewij.
- ...det är omöjligt... - Jag håller inte på med sånt trams.
Jag vägrar att tycka synd om dig.
- Jag vill inte ha ert medlidande! - Jo då!
Du lever på det, som alla sjuka barn.
- Du tvingas leva... - Peter!
...som det barn du var när du fick diagnosen.
Ett barn som tror att det finns ett liv efter ett romanslut.
Vi vuxna tycker synd om dig.
Vi betalar för dina behandlingar och dina syrgasmaskiner.
Peter, nu räcker det.
Du är en bieffekt av en evolutionär process -
som inte bryr sig om enskilda liv.
Du är ett misslyckat mutationsexperiment.
Du, din idiotjävel -
du kan inte berätta nåt om min sjukdom -
som jag inte redan vet.
Jag kom hit för en enda sak.
Jag vill veta vad som händer i slutet av den förbannade boken!
Det kan jag inte berätta.
- Skitsnack! - Jag kan inte.
Hitta på nåt då!
Jag vill att ni går härifrån.
Har du nånsin funderat över -
varför du är så intresserad av dina fjantiga frågor?
Fan ta dig.
Det är lugnt.
Jag skriver en uppföljare.
Den blir bättre än allt som det fyllot har skrivit.
Den ska innehålla blod, mod och offer.
Du kommer att älska den.
Förlåt att jag slösade din önskning på den skitstöveln.
Det gjorde du inte. Vi är ju här.
Hazel och Augustus!
Jag är så ledsen.
Omständigheter har gjort honom elak.
Jag tänkte att ni skulle hjälpa honom -
så att han kunde förstå att hans verk har påverkat människor.
Jag är jätteledsen.
Ska vi göra lite sightseeing? Har ni varit i Anne Franks hus?
Jag går ingenstans med honom.
Nej.
Han är inte bjuden.
Det finns tyvärr ingen hiss.
- Det gör inget. - Det är många trappor.
- Branta trappor. - Jag klarar det.
- Hazel, vi behöver inte... - Jag klarar det.
Nu går vi.
Franks familj kom från Frankfurt i Tyskland.
Anne Franks dagbok blev världsberömd.
Det är svårt i dessa tider.
Det är ett under att jag inte har övergivit mina ideal.
De verkar så absurda och opraktiska -
ändå håller jag mig fast vid dem, för jag tror -
trots allt att folk är goda.
Det är omöjligt för mig att skapa mig ett liv...
Ska vi?
- Ja. - Ja.
Jag kan bära den om du vill.
Jag tar den.
Oj.
Det är den här bokhyllan som gömde familjen Frank.
Jag tar den.
Tack.
Vi är för unga för att ta itu med problemen -
men de bara kommer mot oss hela tiden -
tills vi tvingas att lösa dem.
Mår du bra, Hazel?
Ja.
Ta god tid på dig.
Förlåt.
Ja?
Ja.
Jag vill cykla, dansa, vissla, titta på världen, -
känna mig ung och veta att jag är fri. 24 december 1943.
När jag tittar upp i himlen -
känner jag att allt kommer att bli bättre.
Att den här grymheten ska ta slut.
Är du okej?
Ja.
Hazel, jag tror att det räcker nu.
Du behöver inte...
Jag klarar det.
Allt är som det ska.
Gud vill att människorna ska vara lyckliga.
Där det finns hopp...
Hazel.
...finns det liv.
Bra gjort.
Ja.
- Är du okej? - Ja.
Här är det. Titta.
Mår du bra?
Ja.
Tack.
Den enda som överlevde i familjen Frank var Otto.
Annes pappa.
Vid sådana ögonblick -
kan jag inte tänka på misären -
utan bara på skönheten som finns kvar.
Försök att fånga det lyckliga som du har inom dig.
Tänk på allt det vackra som omger dig -
och var lycklig.
Bravo.
Jag blev kär i honom precis som när man somnar.
Först sakta, och sen helt och fullt.
Det slutar strax ovanför där knäet skulle sitta -
och smalnar av.
Vad?
Mitt ben.
Bara så att du vet.
Gus -
skärp dig.
Vänta.
Det går inte, den sitter fast.
Jag älskar dig så mycket, Augustus Waters.
Jag älskar dig med, Hazel Grace.
Jättemycket.
Augustus, jag kan inte andas.
Det är lugnt.
Hazel.
Du är så vacker.
Sluta.
Nej, du är vacker.
Jag har sån tur.
Käre Augustus... OSKULDER
Enbenta artonåringar -
kram, Hazel Grace
Herregud.
Tänk att du sa "idiotjävel" till honom.
- Jag vet! - Gjorde du?
Hur kom du på det?
Det bara blev så.
Jag var så arg.
Vilket monster.
Det var verkligen hemskt.
Vad hände sen?
Vi gick till Anne Franks hus.
Gjorde ni?
- Det var otroligt. - Var det?
Det var otroligt.
Och sen?
Sen gick vi bara omkring.
Det låter underbart.
Vi har väl några timmar kvar?
Ska vi gå till Van Gogh-museet?
Visst.
Vi har inte tid att göra allt, men...
Vi får komma tillbaka.
Kan du sluta upp med att fåna dig?
Hazel, jag är inte fånig.
Jag är positiv.
Mrs Lancaster?
Ja?
Kan Hazel och jag få vara ensamma en stund?
Självklart, Gus.
Jag går till rummet -
och är redo när ni vill göra nåt.
Ska vi ta en promenad?
Vad är det?
Precis innan du åkte in på sjukhuset fick jag...
Jag hade ont i höften.
Jag gjorde en PET-undersökning -
och den lyste som en julgran.
Bröstkorgen och levern...
Överallt.
Jag är så ledsen.
Jag skulle ha sagt det.
Det är så orättvist.
Tydligen får man inte alltid som man vill.
Du.
Oroa dig inte för mig, Hazel Grace.
Jag tänker vara kvar här och irritera dig.
Har du ont?
Nej.
Jag mår bra.
Mår du bra?
Okej.
Tror du att du kan glömma det här?
Behandla mig inte som döende.
Jag tror inte att du är döende.
Du har bara en släng av cancer.
Skulle det vara alldeles befängt -
om vi hånglar?
Nu?
Antagligen.
Min fina familj (OCH GUS)
CELLGIFTSBEHANDLING
Hur är det med ögonen, Isaac?
Bra.
Men de sitter inte längre i mitt huvud.
Förutom det...
Det verkar som om hela min kropp är gjord av cancer.
Förlåt att jag slog dig.
Har du skrivit hans minnestal?
- Du. - Vad?
Vad?
Jag har inte berättat för henne.
Vad menar du?
Förlåt.
Augustus?
Jag behöver talare på min begravning.
Jag hoppades att du och Isaac, men mest du -
skulle vara vänliga att koka ihop nåt.
Det gör jag gärna.
Tack.
Ni är så gulliga.
Ni äcklar mig.
Ni är hemska.
Har du hört nåt från Monica?
Nej, inget.
Har hon inte ens messat dig?
Inte en enda gång.
Jag avskyr henne.
Men det finns andra tjejer.
Oroa er inte för mig.
Det finns en ny tjej i stödgruppen -
hon har såna bamse...
Hur vet du det?
Jag är inte helt blind.
Hazel Grace?
Har du fem dollar?
Vad gör vi nu?
Hörni.
Det luktar ägg. Är det ägg?
Är den där?
Ja.
Jag är nervös.
Är du nervös?
Är Monica där?
Det spelar ingen roll var hon är.
Det handlar inte om Monica. Det handlar om dig.
Okej. Kan jag få ett ägg?
Hazel Grace -
ge mig ett ägg.
Varsågod.
Isaac.
Nu gäller det.
- Du klarar det. - Okej. Kom igen.
Jag hörde inget.
Det är lugnt. Lite mer åt vänster.
Ska jag kasta åt vänster eller sikta åt vänster?
Sikta åt vänster.
- Okej. - Mer åt vänster.
Vi ska nog vänta tills det blir mörkt.
För Isaac är det redan mörkt.
Jag är inte döv, bara blind.
Jag hör när ni skämtar om mitt handikapp.
- Förlåt. - Och jag gillar det inte.
- Vart ska jag kasta? - Kasta bara hårt.
Ja.
- Ja! - Ja!
Vad?
Jag träffade!
Nu vet jag vart jag ska sikta.
Härligt!
Fortsätt. Fortsätt.
Fortsätt att kasta.
Ge mig mer, ge mig mer!
Sluta, sluta!
Isaac.
Hej. Är du Monicas mamma?
Ja.
Hej.
Din dotter har varit elak.
Vi vill hämnas.
Vi kanske ser ofarliga ut -
men tillsammans har vi fem ben, fyra ögon -
och två och en halv par lungor.
Vi har även två dussin ägg -
så om jag vore som du skulle jag gå in igen.
- Funkade det? - Ja.
Det var det dummaste tal... Funkade det?
Varsågod. Vänta.
Det känns så bra!
Augustus?
Hazel Grace.
Hej.
Hej. Jag älskar dig.
Jag är på bensinmacken.
Var är du?
Nåt är fel.
Du måste...
Kan du komma och hjälpa mig?
Gus!
Gus.
Älskling, vad är det?
Titta.
Det är infekterat.
Ta ett djupt andetag.
Jag måste ringa efter nån.
Nej. Snälla, ring inte efter ambulans.
Ring inte mina föräldrar eller...
Jag förlåter dig aldrig i så fall.
Vad gör du här?
Jag ville köpa cigaretter.
Jag vet inte vad som hände med mitt paket.
Jag kanske tappade det eller också tog de det, men jag...
Jag ville göra nåt själv.
Jag ville göra det själv.
- Jag ringer efter en ambulans. - Nej!
Jag måste.
Nej!
Hallå? Vi behöver en ambulans.
Jag hatar mig själv!
Jag heter Hazel Grace Lancaster.
Skynda er, snälla.
Vi är i en silvrig Jeep vid bensinmacken.
Jag önskar att jag kunde säga att Augustus behöll sitt sinne för humor.
Att han inte var rädd en enda gång.
Men så var det inte.
Hur är det med honom?
Han har haft en jobbig natt.
Han har lågt blodtryck.
Hans hjärta...
Och cellgiftsbehandlingen?
De ska sluta med den.
Får jag träffa honom?
Vi ska hälsa till honom från dig.
- Ja. - Okej.
Ja.
Jag stannar lite om det inte gör nåt.
Gör du det.
Ta god till på dig.
Så där ja, kompis.
- Är det bra? - Okej.
Okej.
Hej.
Vad tänker du på?
Glömska.
Jag vet att det är barnsligt, men...
Jag har alltid trott att jag skulle bli superhjälte.
Att jag skulle berätta nåt stort.
Nåt som tidningarna skulle skriva om, och...
Jag skulle vara speciell.
Du är speciell.
Jag vet. Men -
du vet vad jag menar.
Ja, det gör jag. Och jag håller inte med dig.
Din besatthet av att bli ihågkommen...
Bli inte arg.
Jag är arg.
Jag är arg för att du är speciell. Räcker inte det?
Du tror att livet bara är meningsfullt -
om alla minns dig och alla älskar dig.
Men vet du vad, Gus? Det här är ditt liv.
Det är så här det är.
Du får mig, du får din familj och den här världen. Det är allt.
Om inte det räcker för dig... Det är visst värt nåt.
För jag älskar dig.
Jag kommer att minnas dig.
Jag är ledsen. Du har rätt.
Jag önskar att du kunde var nöjd med det.
Hej.
Livet är härligt, Hazel Grace.
Det är faktiskt inte över än.
Augustus.
En av de minst idiotiska konventionerna i cancergenren -
är den som kallas "Den sista goda dagen".
Det är när det ofrånkomliga förfallet helt plötsligt avstannar -
och smärtan faktiskt är uthärdlig.
Problemet är att man inte vet -
att ens sista goda dag är just det.
Just då är det bara en uthärdlig dag.
Hej, Augustus.
God kväll, Hazel Grace.
Jag har en snabb fråga.
Skrev du det där minnestalet?
Kanske.
Kan du komma till -
Jesus bokstavliga hjärta om en liten stund?
Kanske. Är allt okej?
Jag älskar dig, Hazel Grace.
Får jag bilnycklarna?
Vart ska du? Vi ska äta.
Jag måste åka.
Du måste vara hungrig. Du åt ingen lunch.
Jag är inte hungrig.
Du måste äta.
Jag är väldigt ohungrig.
Jag vet att Gus är sjuk, men du måste ta hand om dig.
Det har inte med Gus att göra.
Då måste du hålla dig frisk.
Kom och ät nåt, raring.
"Hålla dig frisk"?
Jag är inte frisk, jag ska dö.
Har ni förstått det? Jag är döende och ni är kvar -
och ni behöver inte se efter nån eller ta hand om nån -
och du är inte mamma längre. Jag är ledsen -
men det kan jag inte göra nåt åt.
Får jag gå?
Varför sa du så?
För att du sa det.
Vad menar du?
På IVA.
Hazel...
Det är inte sant. Jag hade fel.
Okej?
Även om du hade dött...
"När."
Även när du har dött -
så är jag din mamma.
Det är det viktigaste av allt.
Det är det jag är mest rädd för.
Att när jag inte längre finns -
så har ni inte längre nåt liv.
Ni kommer bara att sitta och titta på väggarna -
eller också tar ni livet av er eller...
Det gör vi inte, Hazel.
Att förlora dig...
Det kommer att göra ont som fan.
Men du av alla människor vet att man kan leva med smärta.
Man bara gör det.
Jag utbildar mig inom socialt arbete.
Vad gör du?
Om jag kan utnyttja det vi har varit med om -
och hjälpa andra människor eller familjer...
Varför har du inte sagt nåt?
Vi ville inte att du skulle känna dig övergiven.
Övergiven?
Det här är...
Det är jättegoda nyheter.
Gå du.
Okej.
Älskling.
Rakt fram, ja.
Lite till vänster.
- Ett steg, va? - Ja, sträck ut handen.
Podiet är till höger.
Perfekt.
Underbart.
Hej.
Du är sen.
Hur är det? Du är jättesnygg, Hazel Grace.
Eller hur?
Vad gör ni?
Berätta, Gus.
Jag ville besöka min egen begravning.
Jag hoppas att jag är med som spöke, men...
Men om det inte blir så -
vill jag planera den här för-begravningen.
Redo?
Augustus Waters var en stöddig jävel.
Men vi förlät honom.
Inte på grund av hans övermänskligt snygga utseende -
eller för att han dog när han bara var 19.
18, kompis.
Kom igen nu.
Jag hoppas att du får lite mer tid. Avbryt mig inte nu.
Du avbryter mig i minnestalet. Du ska ju vara död.
Men när vetenskapsmännen från framtiden -
kommer hem till mig med robotögon -
och ber mig att prova dem...
Då ska jag be dem att fara åt helvete -
för Gus, jag vill inte se en värld där du inte finns.
Det vill jag inte.
Jag vill inte se en värld utan Augustus Waters.
När jag har sagt det sätter jag nog in mina robotögon -
för de är ju ändå robotögon.
Det låter otroligt.
Jag vet inte...
Det är så svårt.
Lycka till.
Ja.
Hazel, kan du hjälpa mig?
Lite till höger.
Vänd dig om. Sätt dig ner. Så.
Nu är det din tur, Hazel Grace.
Hej.
Jag heter Hazel Grace Lancaster -
och Augustus Waters var min olyckliga kärlek.
Vår kärlekshistoria var episk -
och jag kommer nog inte kunna säga en enda mening -
utan att försvinna i ett hav av tårar.
Som alla riktiga kärlekshistorier -
dör den tillsammans med oss.
Det är helt i sin ordning.
Jag hoppades att han skulle hålla mitt minnestal.
För det finns ingen som...
Ja, nej.
Jag kan inte prata om vår kärlekshistoria.
I stället ska jag prata om matte.
Jag är inte matematiker, men en sak vet jag.
Det finns oändligt många nummer mellan noll och ett.
Det finns 0,1 och 0,12 och 0,112 och -
oändligt många fler.
Det finns ett större antal oändliga tal mellan noll och två -
eller mellan noll och en miljon.
En del oändligheter är större än andra.
En författare som vi gillade lärde oss det.
Jag vill ha fler nummer -
än jag lär få.
Och Gud ska veta -
att jag vill att Augustus Waters skulle ha fått fler dagar.
Men Gus, -
min älskade, -
jag kan inte säga hur tacksam jag är -
för vår lilla evighet.
Vänta.
Du gav mig ett för alltid
inom våra räknade dagar.
Och för det är jag...
dig evigt tacksam.
Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig med.
Augustus Waters dog åtta dagar senare på IVA.
Cancern som han var gjord av -
stannade hans hjärta, som han också var gjord av.
Det var olidligt.
Alltihop.
Varje sekund var värre än den innan.
En av de första sakerna de frågar om på akuten -
är hur ont man har på en skala från ett till tio.
Jag har fått den frågan hundratals gånger -
och jag minns en gång -
när jag inte kunde andas för det kändes som om bröstet brann.
Sköterskan frågade hur ont jag hade.
Jag kunde inte prata, så jag höll upp nio fingrar.
När jag började känna mig bättre -
kom hon in igen och sa att jag var en kämpe.
"Vet du hur jag vet det?" frågade hon.
"Du kallade tio för nio."
Men det var inte sant.
Jag kallade inte den för nio för att jag var stark.
Jag gjorde det för att jag sparade min tio.
Nu kom den.
Det var en stor och hemsk tio.
"...fruktar jag något ont, ty du är med mig," -
"din käpp och din stav gör mig trygg."
"Du dukar ett bord för mig i mina fienders åsyn," -
"du smörjer mitt huvud med olja och fyller min bägare till brädden."
"Din godhet och nåd ska följa mig varje dag i mitt liv" -
"och Herrens hus ska vara mitt hem" -
"så länge jag lever."
Augustus Waters kämpade i flera år.
Det var en modig kamp och hans styrka...
Vilket skitsnack, va?
...var en inspirationskälla för oss alla.
Låt oss be.
Vi tackar dig, Herre, för Augustus Waters liv...
Nu måste vi låtsasbe.
...för hans styrka och mod.
Herre, vi ber dig att vara med oss i dag, att du är nära oss -
och att du tröstar hans vänner och familj.
Tack för din närvaro, Herre.
Detta ber vi i Jesu namn.
Amen.
Nu ska Gus speciella vän tala -
Hazel Lancaster.
Inte för att det spelar nån roll, men jag var hans flickvän.
Hemma hos Gus finns det ett citat: -
"Om du vill ha regnbågen, räkna med regn."
Även under hans sista dagar...
Jag trodde inte på ett ord.
Han kunde alltid le...
Men det gör inget.
Jag vet att det var rätt gjort.
Begravningar är inte för de döda.
De är för de levande.
Vill du ha sällskap?
Nej, det är lugnt.
Jag kör en sväng med bilen.
Jag älskar dig.
Det var ett vackert tal.
Vi ses snart. Kör försiktigt.
Okej.
Får jag?
Omnis cellula e cellula.
Din kille och jag mejlade rätt intensivt hans sista dagar.
Läser du din beundrarmejl nu?
Beundrare är väl att ta i.
Han avskydde mig.
Men han insisterade på att jag skulle gå på begravningen -
och berätta vad som hände med Anna och hennes mamma -
så nu är jag här.
Och det är svaret: "Omnis cellula e cellula."
"Ur livs föds liv."
Jag är inte på humör.
Vill du inte ha en förklaring?
Nej.
Tack ändå. Ha ett underbart liv.
Du påminner mig om henne.
Jag påminner många om många.
Min dotter var åtta år.
Hon led så vackert väldigt länge.
Hade hon leukemi som Anna?
Precis som Anna.
Jag beklagar sorgen.
Jag beklagar din, och för att jag förstörde er resa.
Det gjorde du inte.
Det var en fantastisk resa.
Känner du till trolley-problemet?
Det finns ett tankeexperiment inom etiken -
som kallas för trolley-problemet.
Philippa Foot var en engelsk filosof...
Herregud.
Jag försöker förklara nåt för dig.
- Jag försöker ge dig det du vill ha. - Nej!
Du är ett fyllo, du är misslyckad -
och jag vill att du går härifrån nu -
så att jag kan åka hem och få sörja!
Du ska nog läsa det här.
Jag vill inte läsa nåt. Kan du försvinna härifrån?
- Gå ut ur min bil! - Okej.
Får jag komma in?
Jag är så ledsen.
Ja.
Det var ett privilegium, eller hur?
Att älska honom.
Då förstår du vad vi känner för dig.
Hazel?
Du har besök av en vän.
Vet du om han hade ont?
Han hade visst svårt att andas länge -
och sen dog han.
Det var inte precis skönt.
Det suger att dö.
Gus älskade verkligen dig.
Jag vet.
Han pratade jämt om det.
Ja.
Det var irriterande. Han pratade jämt om dig.
Jag tyckte inte att det var irriterande.
Jag vet det.
Fick du brevet från din författarvän?
Han är inte min vän.
Hur känner du till det?
Jag pratade med honom på kyrkogården -
och han sa att han kommit ända hit för att ge det till dig.
Jag bryr mig inte.
Jag vill inte läsa nåt mer som den idioten har skrivit.
Inte han. Gus skrev det.
Va?
Gus skrev visst nåt och skickade det till Van Houten.
Herregud.
Mr Van Houten, jag är en bra person men en dålig författare.
Du är en dålig person men en bra författare.
Vi skulle passa bra ihop.
Jag vill inte be om några tjänster -
men om du har tid, och det verkar du ha -
så ordna det här åt mig.
Det är ett minnestal över Hazel.
Hon bad mig att skriva ett, så jag försöker.
Jag behöver lite stiltips.
Grejen är att vi alla vill bli ihågkomna.
Men Hazel är annorlunda.
Hazel vet sanningen.
Hon ville inte ha en miljon beundrare. Hon ville bara ha en.
Och det har hon.
Hon kanske inte var älskad av alla men hon var djupt älskad.
Är inte det mer än tillräckligt?
När Hazel var sjuk visste jag att jag var döende -
men jag ville inte berätta det.
Hon låg på IVA och jag smög in i tio minuter -
och satt hos henne innan jag åkte ut.
Hon blundade, hennes hud var blek -
men händerna var fortfarande hennes.
De var varma och naglarna var målade i en blåsvart färg -
och jag bara höll dem.
Jag försökte föreställa mig en värld utan oss -
och vilken värdelös värld det vore.
Hon är så vacker.
Jag kan inte se mig mätt på henne.
Man oroar sig inte att hon är smartare -
för man vet att det är så.
Hon är rolig utan att nånsin vara elak.
Jag älskar henne.
Gud, vad jag älskar henne.
Jag har en sån tur att jag älskar henne, Van Houten.
Man väljer inte att känna smärta -
men man kan välja vem som orsakar den.
Jag gillar mina val.
Jag hoppas att hon gillar sina.
Okej, Hazel Grace?
Okej.
Översättning: Karin Tengroth, Deluxe Ansvarig utgivare: Hansi Mandoki
Distribution: Twentieth Century Fox Sweden AB